Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Langkasuka

|  |
| --- |
| **Langkasuka** |
| Buvusi karalystė |
|

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **II a. – XIII a.** |  → |

 |
| Location of  |
| **Sostinė** | *Nenurodyta* |
| **Valdymo forma** | monarchija |
|  |
| **Era** | Naujieji laikai |
|  - Įsikūrė | II a. m. |
|  - Priėmė islamą | XIII a. m. |
|  |

**Langkasuka** (tamilų šaltiniuose: *Ilangasoka*, kinų šaltiniuose: 狼牙脩 *Lang-ya-shiu*, arabų šaltiniuose: *Langasyuka*) – hinduistinė malajų valstybė. Viena seniausių Malajų salyne, kurios kultūrinis ir politinis centras, spėjama, buvo Patani upės slėnyje (dab. Tailandas). Ekspansijos laikotarpiu kontroliavo didesnę dalį Malakos pusiasalio dab šiaurės Malaizijos ir pietinio Tailando teritorijose.

## Istorija

Karalystės pradžia sietina su stiprėjančia Transmalakinės prekybos reikšme tarp Indijos ir Kinijos. Ji koncentravosi Patani upės baseine, o jos svarbiausias uostas buvo šios upės žiotyse, prie Tailando įlankos. Tiesioginis kelias karalystę jungė su Kedahu vakaruose. Šiaurėje formavosi Tambralinga, o pietuose buvo Čitu ir Panpan valstybės.

VI a. kinų šaltiniai mini šią valstybę. Jos karalius Bhagadata užmezgė diplomatinius santykius su tuometine Kinija (Liangų dinastija). Tapusi viena stipriausių valstybių, Langkasuka įgijo hegemoniją visoje Transmalakinėje prekyboje ir pavertė kitas valstybes savo vasalėmis.

VIII a. pabaigoje valstybę nukariavo Šrividžaja, ir ši tapo jos vasale. Nepaisant to, vietinė valdžia buvo išlaikyta. XI a. Šrividžają nusiaubus Čola imperijai, Langkasuka vėl bandė atgauti nepriklausomybę. Atrodo, ją laikinai buvo užgožusi Tambralinga šiaurėje. XIII a. Langkasuka tapo šiauriausia Madžapahito vasale. Tuo met metu prėmus Islamą, jos teritorijoje susikūrė musulmoniškas Pattani sultonatas.

## Nuorodos

Straipsnis apie Langkasuką

|  |  |
| --- | --- |
| **Induistinės malajų valstybės** |  |
| Transmalakinė prekyba (Malakos pusiasalis): Tambralinga | Kedahas | Langkasuka | Čitu | Panpan | Ganga Negara Sumatra: Kandali | Šrividžaja | Melaju | Minanga | Dharmasraja | Panai |
# Prabangos prekės

**Prabangos prekės** – prekės, kurios yra brangesnės, prašmatnesnės, puošnesnės, komfortabilesnės negu kitos tokios pačios rūšies prekės.

## Priskyrimas prabangos prekių kategorijai

Ne visada lengva atskirti prabangos prekes nuo normalių prekių. Pavyzdžiui, ikrai Lietuvoje yra prabangus maistas, bet Sachalino saloje jie yra palyginti nebrangūs. Tą patį galima pasakyti ir apie kilimus. Klajoklių gentyse tai įprastas daiktas, tuo tarpu Lietuvoje kilimai – prabangos prekė. Prekių skirstymą į prabangias ir neprabangias apsunkina ir skirtingi šalių pragyvenimo lygiai. Skurdesnėse valstybėse nupirktas naujas automobilis parodo, kad žmogus yra turtingesnis, gali daugiau sau leisti išleisti pinigų, bet turtingose valstybėse tai normalus reiškinys. Ten laikoma, kad tik brangesnis automobilis yra prabangos prekė.

Prabangioms prekėms galima priskirti tas prekes, kurių egzistuojantys pakaitalai yra žymiai pigesni.

## Prabangos prekių vartojimas

Prabangių prekių vartojimas skiriasi nuo normalių prekių vartojimo. Augant jų kainai paklausa tarp turtingų žmonių auga dar greičiau (Vebleno efektas), bet smunkant turtingesnių asmenų pajamoms paklausa dar labiau smunka. Taip pat jų kainai mažėjant, jų paklausa tarp turtingų žmonių mažėja dar labiau, o gali visai nukristi (Snobo efektas).

## Prabangos prekių apmokestinimas

Vyriausybės, siekdamos surinkti daugiau mokesčių, kartais apmokestina prabangos prekes.

## Prabangių prekių gamyba ir pardavimas

Prabangos prekės dažnai turi savo prekinį ženklą. Dažnai jų gamintojai už parduotą prekę gauna daug didesnį pelną negu tokios pačios rūšies normalių prekių gamintojai. Prekės pardavinėjamos atskirose prabangiai įrengtose parduotuvėse, daug dėmesio skiriama pirkėjų aptarnavimui. Dažnai gaminami riboti prabangos prekių kiekiai, taip pabrėžiant jų „elitiškumą“.

## Taip pat skaitykite

* Pirmojo būtinumo prekės
# Madhjamika

**Madhjamika** (skr. माध्यमिकाः = IAST: *mādhyamikā* – „vidurinė“) – pagrindinė mahajanos filosofinė mokykla, kuri vystėsi Indijoje II–IX a. Iš Indijos madhjamika plito Kinijoje, Tibete, Mongolijoje, Japonijoje. Madhjamikos kūrėju laikomas Nagardžuna.

Madhjamikos pagrindas – idėja, kad tiesa negali būti perteikta būties ir nebūties, subjekto ir objekto kategorijomis. Vietoj jų vartojama šūnjatos (tuštumos, nulio) sąvoka, kuri žymi būseną, kur tikrovė neturi jokios esmės ir yra gryna forma arba energija.

Gnoseologinei madhjamikos pozicijai būdingas nuoseklus metodologinis kriticizmas. Dialektiniu metodu demonstruojama, kad bet kuris proto vaizdinys – iliuzija. Madhjamikos etika skelbia vidurio kelio, kaip optimalios išsigelbėjimo priemonės, doktriną. Teisinga samprata laikomas suvokimas, jog visi reiškiniai esą tušti – santykiniai, sąlygoti bei kintantys. Tikrovė nelaikoma nepažinia, tačiau ji gali būti suvokiama tik nesąvokiniu mąstymu. Visiška tuštuma esanti absoliuti tiesa, todėl ji neturinti apibrėžtų savybių, jos neįmanoma nusakyti žodžiais.

Madhjamika turėjo įtakos indų matematikai (pvz., nulio atradimui) bei dialektinei advaitos-vedantos logikai: madhjamika davė pagrindą dzenbudizmui.

## Šaltiniai
# 422 m.

**422** m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

## Pasaulyje

### Įvykiai

* Popiežiumi išrinktas Šventasis Celestinas I (m. 432 m. balandžio 6 d.), popiežiaus pareigas ėjo iki 432 m. balandžio 6 d.

### Mirtys

* **Rugsėjo 4** d. – Popiežius Šventasis Bonifacas I, popiežiaus pareigas ėjo nuo 418 m. gruodžio 28 d.

## Nuorodos
# Negalia

JAV karo laivyno chirurgė Paula Godes po operacijos instruktuoja Lietuvos kareivį. Dešinėje vertėjas Artūras Vailionis
Neįgaliųjų sportui skirtas 2006 m. Lietuvos pašto ženklas
**Negalia** – gebos, susijusios su asmens ar grupės standartu, sutrikimas. Realybėje yra tiesiog gebėjimų spektras.

Negalią gali sukelti fiziniai, pojūčių, intelektiniai, psichiniai (dar žinomi kaip psichiatriniai ar psichologiniai) sutrikimai ar įvairios lėtinės ligos. Negalia gali būti įgimta ir įgyta (išsivysčiusi po gimimo).

Negalia pastebima kaip tiesiogiai išplaukianti iš individų, kuomet yra susitelkiama į tų individų požiūrius ir kaip jie galėtų geriau funkcionuoti. Šis požiūris yra asocijuojamas su vadinamuoju medicininiu negalios modeliu. Taip pat gali būti pabrėžiama sąveika tarp individų bei jų aplinkos. Čia galima susitelkti į visuomenės vaidmenį ženklinant kai kuriuos žmones kaip turinčius negalią santykinai su kitais, priverčiant ar palaikant negalią tuose žmonėse per prieinamumo nuostatas ir standartus, kurie priimtini daugumai (išankstinis nusistatymas vadinamas „galėjimu“). Šis požiūris yra dažniausiai asocijuojamas su žmonių teisėmis ar socialiniu negalios modeliu.

2006 m. gruodžio 13 d. Jungtinės Tautos priėmė Neįgaliųjų asmenų teisių konvenciją, pirmąją neįgaliųjų teises ginančią sutartį. Tai pirmoji XXI a. žmogaus teisių sutartis, skirta saugoti ir didinti apie 650 milijonų neįgalių žmonių pasaulyje teises ir galimybes. Šalys, kurios pasirašė konvenciją, turės priimti naujus ir pašalinti senus įstatymus, kad asmenys su negaliomis turėtų lygias teises į išsilavinimą, įsidarbinimą ir kultūrinį gyvenimą, teisę turėti ir paveldėti nuosavybę, nebūti diskriminuojamiems dėl santuokos, vaikų ir t. t., nebūti nenorinčiais medicininių eksperimentų objektais.

1976-aisiais Jungtinės Tautos paskelbė Tarptautinius Neįgaliųjų Metus (1981 m.). JT Neįgaliųjų Dešimtmetyje (1983-1993) buvo Pasaulinė Veiksmo Programa Besirūpinanti Neįgaliaisiais. 1979-aisiais Frenkas Bowe buvo vienintelis asmuo su negalia, atstovaujantis bet kokią šalį 1981-ųjų TNM planavime. Šiandien daugelis šalių turi atstovus, kurie ir patys yra asmenys su negaliomis. Dešimtmetis buvo užbaigtas prieš Generalinę Roberto Davila Asamblėją. Ir Bowe, ir Davila yra kurti. 1984 m. UNESCO priėmė ženklų kalbą vaikų ir jaunimo mokymui.

## Nuorodos

* www.negalia.lt
* www.lnf.lt
# Laisvės atėmimas

Lukiškių kalėjimas – laisvės atėmimo vieta Lietuvoje
**Laisvės atėmimas** – asmens laisvės apribojimas, atliekamas valstybės. Skiriama kaip bausmė (žr. *baudžiamoji teisė*). Reglamentuoja baudžiamasis įstatymas (skyrimą), bausmių vykdymo teisė (atlikimą). Laisvės atėmimo vietos – kalėjimas ir kitos įstaigos.

Lietuvoje laisvės atėmimo bausmę vykdančios pataisos įstaigos yra šių rūšių:

* pataisos namai,
* nepilnamečių pataisos namai,
* kalėjimai,
* atviros kolonijos.
# 549 m.

**549** m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys trečiadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

## Pasaulyje

### Įvykiai

* Agila I (m. 554 m.), tapo Vestgotų karaliumi, valdė iki 554 m.

### Mirtys

* Teudigizelas, Vestgotų karalius, valdė nuo 548 m. iki mirties.

## Nuorodos
# Feodas

**Feòdas** (lot. *feodum*, *feudum*, sen. germ. *fihu*, *fehu* (dvaras, turtas, galvijai, pinigai) + *ōd* (nuosavybė, valda)).

Vakarų Europoje feodalizmo laikais – paveldima žemės valda, kurią gaudavo vasalas iš senjoro už tarnybą (dažniausiai karinę). Vasalui mirus, feodas turi būti grąžinamas senjorui. Ilgainiui vasalas pradeda laisvai disponuoti savo turtu, gali jį keisti, parduoti arba palikti savo paveldėtojams. Senjoras pasitenkina valdos paveldėjimo mokesčiu, nes kiekvieną kartą, kai turtas pereina į kitas rankas, jis lieka naujo turto naudotojo šeimininku, su kuriuo sudaroma vasalinė sutartis. Taigi feodas pakeičia asmeninį globos ryšį ir tampa vasalinių įsipareigojimų pagrindu.

Vikižodynas
# Teritorija

**Teritòrija** (lot. *terra* - 'žemė') - tam tikras žemės paviršiaus (sausumos ar vandenų) plotas. Pagal politinius subjektus gali būti valstybės, savivaldybės, federacijos subjekto teritorija; privati arba viešoji teritorija. Aplinkos apsaugoje yra išskiriamos *saugomos teritorijos*.

## Tarptautinė teisė

Tarptautinėje teisėje valstybės kaip tarptautinės teisės subjekto teritorija yra apibūdinama tam tikrais požymiais. Pvz., tarpt. jūrų teisėje be sausumos taip pat yra išskiriami vidaus ir teritoriniai vandenys. Be to, svarbios sąvokos kaip kontinentinis šelfas, išimtinė ekonominė zona ir kt.

## Taip pat skaitykite

* Regionas
* Rajonas
* Ginčytinos teritorijos

## Šaltiniai
# 565 m.

**565** m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.

## Pasaulyje

### Mirtys

* **Lapkričio 13** d. – Justinianas I, Rytų Romos imperijos imperatorius, valdęs nuo 527 m. iki savo mirties, ir antras Justinianų dinastijos narys po dėdės Justino I. Rytų ortodoksų bažnyčia jį laiko šventuoju, o populiariojoje istoriografijoje jis kartais vadinamas *Paskutiniu romėnu* (g. 482 m.).

**Nedatuota Flavijus Belisarijus, žymiausias Bizantijos karvedys ir vienas iš labiausiai pripažintų karo vadų žmonijos istorijoje. Jis buvo imperatoriaus Justiniano I plano atgauti Vakarų Romos imperijos žemes, kurios buvo prarastos prieš šimtą metų, vykdytojas (g. 505 m.).

## Nuorodos
# Karo laivynas

Jungtinės Karalystės jūrų pėstininkai išsilaipina Kuveite 2003 m. vasario 26 d.
**Karo laivynas** – ginkluotųjų pajėgų rūšis, skirta karo veiksmams vandenyje – jūrose, vandenynuose, kartais – ežeruose ir upėse.

Karo laivynams priklauso atitinkamos valstybės karo laivai. Dažnai karo laivynams priskiriami ir jūrų pėstininkai bei dalis karo aviacijos.

## Nuorodos

* Naval Technology - Naujienos, projektai, paveikslėliai susiję su karo laivyno industrija
# Maršalas

Maršalas (piešinys kortų žaidime, 1455 m.
**Maršalas** (vok. *Marschall* sen. vokiečių aukštaičių *marahscalc*, *marah,* 'arklys, kumelė' *scalc* 'knechtas, tarnas'; 'knechtas su žirgu, arkliu') – vienas aukščiausių arba pats aukščiausias karinis laipsnis; aukštos pareigos valstybės valdymo administracijoje (taip pat žr. maršalka). Maršalo atributas Vokietijoje – maršalo lazda, kuri simboliškai buvo perduodama iškilmingos ceremonijos metu.

Vikižodynas
## Šaltiniai
# Karo tarnyba

Karinės tarnybos teisinis reglamentavimas pasaulyje:
  Neturi karinių pajėgų   Neturi karo prievolės   Aktyvi prievolės sistema, bet mažiau negu 20 % populiacijos pašaukiama  Aktyvi karo prievolė   Nėra informacijos
**Karinė tarnyba** – vieno asmens ar jų grupės tarnyba ginkluotosiose pajėgose ar kitoje karinėje organizacijoje. Ši tarnyba gali būti savanoriško pasirinkimo dalykas arba privaloma.

Kai kuriose valstybėse tam tikrą laiką ištarnauti turi kiekvienas jų pilietis (pvz., Izraelyje), išimtys daromos tik dėl sveikatos ar religinių įsitikinimų. Valstybėse su visiškai savanoriška karine tarnyba privaloma tarnyba privaloma tik karo ar panašios krizės atveju. Privaloma karinė tarnyba visada, išskyrus labai retus atvejus kai kuriose valstybėse, taikoma tik vyrams.

## Lietuvoje

Atminimo apie atliktą tarnybą tarpukario Lietuvos kariuomenėje plakatas, įteikiamas šauktiniam baigus tarnybą.
Pagal dabartinį Krašto apsaugos sistemos organizavimo ir karo tarnybos įstatymą skiriamos šios Lietuvos respublikos piliečių karo tarnybos formos:

* Tikroji karo tarnyba:
	+ privalomoji karo tarnyba – karo prievolininko atliekama pradinė karo tarnyba, tarnyba rezerve ar tarnyba paskelbus mobilizaciją
	+ profesinė karo tarnyba – nuolatinė karo tarnyba pagal profesinės karo tarnybos sutartį Lietuvos kariuomenėje ar kitose krašto apsaugos sistemos institucijose, taip pat šio įstatymo nustatytais atvejais kitose valstybės, užsienio valstybių ar tarptautinėse institucijose.
	+ kariūnų tarnyba – tarnyba, atliekama studijuojant Lietuvos arba užsienio karo mokymo įstaigoje, kurią baigusiems suteikiamas karininko laipsnis. Kariūno tarnyba trunka iki priėmimo į profesinę karo tarnybą ar išleidimo į atsargą arba atleidimo ar pašalinimo iš jos nustatyta tvarka.

## Taip pat skaitykite

* Karo prievolė
# Polifonija

**Polifonija** (sen. gr. πολύ + φωνή 'daugiabalsiškumas') – daugiabalsė muzika, pagrįsta savarankiškais balsais, kurie turėdami savo melodines linijas jungiasi į bendrą melodijų ansamblį.

Polifonijos priešingybė – homofonija.

Skiriamos dvi polifonijos rūšys: kontrastinė, kai vienu metu skamba kelios skirtingos melodijos, kurias atlieka skirtingi balsai (kontrapunktas), ir imitacinė, kai visi balsai atlieka tą pačią melodiją arba jos dalį, tik ne vienu metu (vėliau įstoję balsai imituoja pradinę melodiją). Šitokia rūšis būdinga kai kurių tautų (pvz., rusų) liaudies dainoms.

## Polifoniniai žanrai

Polifoniniai žanrai: periodas, dviejų dalių, trijų dalių forma, kanonas, invencija, fuga, fugato, choralo išdaila, variacijos (pasakalija, čakona), preliudas, ričerkaras, kancona, tokata.

## Istorija

Polifoninė liaudies muzika nuo seno egzistavo įvairiose pasaulio kultūrose: Užsachario Afrikoje, Melanezijoje, Kaukaze, Viduramžių jūros regione, Balkanuose. Polifonijos principais pagrįstos ir lietuvių liaudies sutartinės. Vakarų muzikos tradicijoje iki XIV a. vyravo diafonija. XV–XVI a. polifoninę muziką pradėjo plėtoti tokie kompozitoriai kaip Palestrina, Žoskenas de Prė, Johanesas Okenhemas, Gijomas Diufai, Jakobas Obrechtas, Džonas Dansteblis ir kt. Visa senoji polifonija, sukurta iki XVI a., vadinama griežtuoju stiliumi arba griežtuoju kontrapunktu, vėlesnė (nuo XVII a.), grindžiama harmoninėmis funkcijomis, – laisvuoju stiliumi arba laisvąja polifonija. Pastarosios polifonijos klasikais laikomi Bachas bei Hendelis.

Indoneziečių gamelanas, japonų gagaku muzika taip pat pagrįsta polifonijos principais.

## Šaltiniai
# Chordofonas

Klasikinė gitara
**Chordofonas** – muzikos instrumentas, kuriame garsas išgaunamas virpinant stygas.

Pagal stygų virpinimo būdus chordofonai yra:

* Gnaibomieji, kuriuose garsas išgaunamas stygas užgaunant pirštais arba plektru: arfa, balalaika, bandūra, domra, gitara, kinoras, kitara, kobza, kolašonė, liutnia, lyra, kanklės, kantelė, kanūnas, klaviciteriumas, mandolina, psalteriumas.
* Gnaibomieji klavišiniai, kuriuose garsas išgaunamas stygas virpinant paukščio plunksna arba odiniu kabliuku: klavesinas, ryla, spinetas.
* Mušamieji, kuriuose garsas išgaunamas stygas mušant plaktuku: cimbolai, santūras.

Klavišiniai, kuriuose garsas išgaunamas stygas virpinant plaktukėliais: fortepijonas, klavikordas, pianinas.

* Strykiniai, kuriuose garsas išgaunamas per stygas braukiant stryku: altas, gamba, kemanča, kobyzas, kontrabosas, smuikas, viola, violončelė.

Pagal garso formavimo būdus chordofonai skirstomi į:

* atvirus, kuriuose garsas atsiranda dėl tiesioginio stygos ir ją užgaunančio instrumento kontakto.
* dėžutinius, kuriuose garsą formuoja rezonansas.

Kitos muzikos instrumentų grupės: idiofonas, aerofonas, mirlitonas, membranofonas.
# Sung Jae-Ki

**Sung Jae-Ki** (alt. **Sung Jae-Gi**, kor. 성재기, 成在基, 1967 m. rugsėjo 11 d. – 2013 m. liepos 26 d.) – Pietų Korėjos pilietinis aktyvistas, kovojęs už lygias vyrų teises, liberalizmo filosofas, organizacijos „Korėjos vyrai“ (kor. 남성연대) lyderis.

2013 m. liepos 26 d. jis savanoriškai nušoko nuo tilto į Han upę, siekdamas atkreipti visuomenės dėmesį į vyrų teisių problemas Korėjoje. Pavojingas šuolis buvo suplanuotas kaip viešųjų ryšių akcija, tačiau nušokęs Sung į vandens paviršių nebeiškilo. Gelbėjimo operacijos prasidėjo išsyk, tačiau jo kūnas buvo rastas tik po kelių dienų, liepos 29 d.

## Nuorodos ir šaltiniai

* Straipsnis donga.com
* Straipsnis aljazeera.com Archyvuota kopija 2013-08-01 iš Wayback Machine projekto.

### Išnašos
# Vuk Karadžić

| Vukas Karadžičius serb. *Vuk Stefanović Karadžić* |
| --- |
|  |
| Vukas Karadžičius (1850 m.) |
| Gimė | 1787 m. lapkričio 7 d. Tršić, Osmanų imperija |
| Mirė | 1864 m. vasario 7 d. (76 metai) Viena, Austrijos imperija |
|  |
| Žinomas (-a) už | Serbų kalba |
|  |
|  **Vikiteka** | Vuk Karadžić |

**Vukas Stefanovičius Karadžičius** (serb. *Vuk Stefanović Karadžić*; 1787 m. lapkričio 7 d. Tršić, Osmanų imperijoje – 1864 m. vasario 7 d. Vienoje, Austrijos imperijoje) – serbų filologas ir kalbininkas.

Vukas Karadžičius buvo svarbiausias XIX a. serbų kalbos reformos atstovas. Šiuo laikotarpiu jis būtent ir sukūrė daugumą savo darbų serbų kalba – pirmąjį reformuotosios serbų kalbos žodyną (pirmasis leidimas 1818 m., antras – 1852 m.), išvertė Naująjį Testamentą į naująją serbų kalbą. Jis buvo išleistas 1868 m. Be to, surinko keletą tomų Serbijos liaudies poezijos bei prozos.

Ilgą laiką gyveno užsienyje, daugiausiai Austrijos teritorijoje. Mirė Vienoje 1864 m., ten ir palaidotas. 1891 m. jo palaikai buvo iškasti ir perkelti į Belgrado Šv. Mykolo katedros kapines.
# Vestgotai

|  |
| --- |
| **Ispanijos istorija** |
| Iberai, Keltiberai |
| *Romos imperija* (Hispania) |
| Svebai (karalystė), Vandalai, Alanai |
| Vestgotai (karalystė) |
| Al-Andalusija |
| Kordoba > Taifai > *Almoravidai* > *Almochadai* > Granada |
| Rekonkista |
| Asturija, Navara, Leonas, Aragonas, Ispanijos marka, Katalonija, Kastilija |
| Ispanijos karalystė: |
| Habsburgai > Burbonai |
| Ispanijos nepriklausomybės karas |
| Pirmoji Respublika |
| Monarchijos restauracija |
| Antroji Respublika |
| Pilietinis karas > Franko diktatūra |
| Demokratinė Ispanija |

**Vestgotai** arba **vizigotai** – viena iš dviejų gotų genčių šakų (kita ostgotai). Ji priskiriama prie germanų genčių, kurios vaidino svarbų politinį vaidmenį Europoje Didžiojo tautų kraustymosi metu ir stipriai prisidėjo prie Romos imperijos žlugimo. Šiai žlugus, vestgotai išsaugojo savo reikšmę dar du su puse šimto metų.

Atsiskyrę nuo pagrindinės gotų grupės, romanizuoti vestgotai kaip atskira tauta atsirado IV amžiuje Balkanuose, kur jie kariavo kelis karus su Roma. Alariko I vadovaujami vestgotai atvyko į Italiją ir nusiaubė Romą 410 m.

Galiausiai vestgotai apsistojo pietų Galijoje ir tapo romėnų sąjungininkais. Kodėl taip įvyko vis dar ginčijamasi. Susipykę su romėnais jie įkūrė atskirą karalystę su sostine Tulūzoje. Palaipsniui jie užėmė Ispaniją išstumdami alanus ir vandalus. Juos iš Galijos pradėjo stumti frankų karalius Chlodvigas, kai nugalėjo vestgotus Vujė mūšyje 507 m. Į šiaurę nuo Pirėnų vestgotams liko tik Septimanija. Mažas vestgotų elitas valdė beveik visą Pirėnų pusiasalį išskyrus Svebų karalystę ir Bizantijos Ispaniją.

Apie 489 m. karaliui Rekaredui valdant vestgotai iš arijonizmo perėjo į katalikybę, tad netrukus išnyko kultūriniai skirtumai tarp vestgotų ir jų pavaldinių. *Liber Iudiciorum* (baigtas 654 m.; įstatymų rinkimą ir kodifikavimą 643 m. pradėjo karalius Chindasvintas, darbą baigė, suvienijo ir oficialiai teisyną paskelbė karalius Recesvintas per VIII Toledo bažnyčios susirinkimą) panaikino seną tradiciją vestgotus ir romėnus teisti pagal skirtingus įstatymus, tad jie greitai susiliejo ir tapo ispanais. Kitą šimtmetį karalystėje dominavo Toledo tarybos ir vyskupų valdžia. VII a. paliko mažai istorinių šaltinių. Gvadaletės mūšyje 711 ar 712 m. įsiveržę arabai ir berberai nugalėjo vestgotus, nužudė jų karalių ir daugelį elito narių. Vestgotų karalystė greitai žlugo ir vis dar ginčijamasi dėl to priežasčių. Gotų tapatybę išlaikė Astūrijos karalystės ir Ispanijos markos gyventojai.

Vizigotų migracija
Vestgotai Portugalijoje ir Ispanijoje paliko keletą bažnyčių ir daug archeologinių radinių, bet didžiausias jų palikimas yra vardai ir pavardės. Vestgotai buvo vienintelė Vakarų Europos tauta stačiusi naujus miestus po Romos imperijos žlugimo iki Karolingų iškilimo. Iki viduramžių pabaigos didžiausias vestgotų palikimas buvo *Liber ludiciorum*, kuris buvo teismų procedūrų pagrindas Ispanijos krikščionims praėjus net keliems šimtmečiams po jų karalystės žlugimo.

## Išnašos

## Taip pat skaitykite

* Ispanijos istorija
* Portugalijos istorija
* Sąrašas:Vestgotų karaliai
# Pietryčių Europa

**Pietryčių Europa** – geografinis bei geopolitinis terminas, apibūdinantis Balkanų pusiasalio valstybes, kartais įtraukiant ir Turkiją. Dėl neigiamų asociacijų, kilusių istorijos bėgyje, šiuo terminu keičiamas iki tol plačiai vartotas Balkanų terminas. Vienas iš tokio pakeitimo pavyzdžių yra 2003 m. internetinio dienraščio „Balkan Times“ pervadinimas „Southeast European Times“; terminas Pietryčių Europa taip pat vartojamas ir Europos Sąjungoje (pavyzdys – *Pietryčių Europos stabilumo paktas*).

Europos ribos
Pietryčių Europa (dideliu mastu):   Geografinės Pietų Europos ribos (Balkanų pusiasalis)  Valstybės ir teritorijos už pusiasalio ribų, tačiau priskiriamos regionui
Pietryčių Europos terminas dažniausiai taikomas valstybėms, kurių visa teritorija yra išsidėsčiusi Balkanuose:

* Albanijai;
* Bosnijai ir Hercegovinai;
* Bulgarijai;
* Graikijai;
* Juodkalnijai;
* Kosovui;
* Makedonijai.

Taip pat neretai įtraukiamos ir valstybės, kurių didžioji dalis teritorijos yra Balkanų pusiasalyje: Kroatijai ir Serbijai, kai kada ir šalims, kurios užima mažesnę dalį pusiasalio: Slovėnijai, Rumunijai bei Turkijai.

Kai kada regionui priskiriamos teritorijos, priklausę Osmanų imperijai jos didžiausios ekspansijos Europoje laikotarpiu:

* Albanija;
* Bosnija ir Hercegovina;
* Bulgarija;
* Graikija;
* Juodkalnija;
* Kipras;
* Kosovas (*dalinai pripažintas*);
* Kroatija;
* Makedonija;
* Moldova;
* Rumunija;
* Serbija;
* Slovėnija;
* Turkija;
* Ukraina (*Budjakas*);
* Vengrija.

Kai kurias iš aukščiau išvardytų valstybių visuotinai priimta laikyti regiono dalimi (pavyzdžiui, Rumuniją), o kitos (kaip kad Vengrija) – retai.