Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Kortelė

**Kortelė** (mažybinė *kortos* forma) – nedidelis, standus popieriaus ar plastiko lapelis su informacija; gali būti ir elektroninė (skaitmeninė). Kortelėmis vadinama:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Mokėjimo kortelė
	+ Kreditinė kortelė
	+ Debetinė kortelė
* Nuolaidų kortelė
	+ Europos jaunimo kortelė
	+ Mobilioji nuolaidų kortelė
	+ Lojalumo kortelė
 | * Sporte – įspėjamieji ženklai:
	+ Geltonoji kortelė
	+ Raudonoji kortelė
* Ryšiai:
	+ Telefono kortelė
	+ SIM kortelė
	+ Turistinė SIM kortelė
	+ QSL kortelė
 | * Asmens tapatybės kortelė
* Migracijos kortelė
* Vizitinė kortelė
* Kortelių sistema
* Žalioji kortelė
* Europos sveikatos draudimo kortelė
* Prabavimo kortelė
* Kartotekų kortelė
* kita
 |

## Išnašos

|  |  |
| --- | --- |
|  | Šiame nuorodiniame puslapyje pateikti straipsniai tokiais pačiais pavadinimais. Jei čia patekote, paspaudęs(-usi) nuorodą kitame Vikipedijos straipsnyje, prašome, jei galite, pakeisti paspaustą nuorodą taip, kad ji tiesiogiai rodytų į Jūsų ketintą aplankyti straipsnį. |
# Grenlandų kalba

|  |
| --- |
| Grenlandų kalba (*Kalaallisut*) |
| Kalbama | Grenlandijoje |
| Kalbančiųjų skaičius | apie 54 000 |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | į šimtuką nepatenka |
| Kilmė | eskimų-aleutų  eskimų   inuitų    **grenlandų** |
| Oficialus statusas |
| Oficiali kalba |  Grenlandija |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-1 | kl |
| ISO 639-2 | kal |
| ISO 639-3 | kal |
| Geografinis paplitimas |
|  |

**Grenlandų kalba** (*Kalaallisut*) – eskimų-aleutų kalbų šeimai inuitų kalbų grupei priklausanti grenlandų kalba. Grenlandijos valstybinė kalba. Kalba paplitusi rytinėje, pietryčių ir šiaurės rytų Grenlandijos salos pakrantėje.

## Nuorodos

Vikižodynas

Wikimedia Incubator
Vikipedijos projektas  Grenlandų kalba vikiinkubatoriuje `kal`Duomenys apie kodu „kal“ žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
* Grenlandijos kalbos taryba
# Keturios tauriosios tiesos

**Keturios tauriosios tiesos** (pali: Cattāri ariyasaccāni, skr: Catvāri āryasatyāni, kin.: Sìshèngdì, tajų: อริยสัจสี่, Ariyasaj Sii) – pamatinės budizmo tiesos, kurias Buda suvokė atbudimo metu. Keturiomis tauriosiomis tiesomis apibūdinama „kančios“ prigimtis ir būdas iš jos išsivaduoti.

## Keturios tauriosios tiesos

1. Tiesa apie kančios prigimtį (Dukkha)**:* Gyvenimas yra kančia. Pirma taurioji tiesa nusako, kas yra „dukkha“; šis žodis įprastai yra verčiamas „kančia“. Gimimas yra kančia, senėjimas yra kančia, ligos yra kančia, mirtis yra kančia; susidūrimas su nemaloniu dalyku yra kančia, atskyrimas nuo malonaus dalyko yra kančia; negavimas to, ko nori, yra kančia, gavimas to, ko nenori, yra kančia. Bendrai paėmus: kančia (dukkha) yra penkių skandhų prisirišimas prie ko nors. Taigi ši Taurioji tiesa rodo kančios prigimtį. Ja remiantis skiriamos kentėjimų rūšys, nustatomi kančių tipai. Gana tiksli šios tiesos formuluotė yra ir tokia: „Gyvenimas yra sklidinas kančios“.
2. Tiesa apie kančios priežastis (Samudaya): Kančia kyla iš troškimų. Ši tiesa skelbia, kad iš troškimo atsiranda naujas gimimas, kurį lydi gėrėjimasis ir geiduliai; tai jutiminių malonumų, gyvenimo, naikinimo troškimas. Antra taurioji tiesa rodo kančios šaltinį. Tariant paprastai, ji teigia, kad kančia kyla iš troškimais grįstų lūkesčių ir iš mūsų prisirišimo prie pačių troškimų.
3. Tiesa apie kentėjimo nutraukimą (Nirodha): Kad sumažėtų kančia, reikia apriboti troškimus. Ši tiesa aiškina, kaip gali liautis kančia: tik be pėdsakų ištrinant troškimus, nutraukiant jų įtaką, išsilaisvinant iš jų, tik atmetant ir išsižadant troškimų, tik visiškai nepasitikint troškimais. Trečia taurioji tiesa skelbia tikėjimą, kad kentėjimą yra įmanoma nutraukti, kad galima nekentėti ir kad gali nelikti kentėjimo.
4. Tiesa apie kelią vedantį iš kančios (Magga): kentėjimą galima nutraukti einant Tauriuoju aštuonialypiu keliu – laikantis šio kelio etapų, kurie yra tobulos pažiūros, tobulas nusiteikimas, tobulas kalbėjimas, tobulas elgesys, tobulas pragyvenimo šaltinis, tobulos pastangos, tobulas budrumas, tobulas susitelkimas (dar žr. Budizmas – Aštuonialypis kelias).
# Kariuomenė

**Kariuomenė** – pagrindinė ginkluotųjų pajėgų dalis, kurios pagrindinė funkcija yra valstybės gynimas agresijos ar kitokio ginkluoto užpuolimo metu. Paprastai skirstoma į sausumos kariuomenę, karines oro pajėgas ir karo laivyną. Pastaruoju metu įvairiose šalyse atsiranda ir dar viena kariuomenės pajėgų rūšis – specialiųjų operacijų pajėgos.

Be dalyvavimo karo veiksmuose, kariuomenė gali būti pasitelkiama papildomoms sankcionuotoms ir nesankcionuotoms valstybės funkcijoms, įskaitant vidaus saugumo grėsmes, minios kontrolę, politinių programų skatinimą, avarinių tarnybų ir atstatymo darbus, korporacijų ekonominių interesų apsaugą, socialines ceremonijas ir nacionalinę garbės sargybą. Šalies kariuomenė gali funkcionuoti kaip atskira socialinė subkultūra, turinti specialią infrastruktūrą, pavyzdžiui, karinius miestelius (kvartalus), aukštąsias mokyklas, komunalines paslaugas, logistiką, ligonines, teisines paslaugas, maisto gamybą, finansus ir bankų paslaugas.

Kario profesija yra senesnė už rašytinę istoriją. Manoma, kad moderniosios kariuomenės ištakos - gentinės diduomenės kariaunos, besikūrusios nykstant gentinei santvarkai. Dar kai kuriuose Antikos laikotrpio kūriniuose vaizduojami kariuomenės vadų galia ir žygdarbiai. Kadešo mūšis, vykęs 1274 m. pr. m. e. Ramzio II valdymo laikais, vaizduojamas bareljefiniuose paminkluose. Pirmasis suvienytosios Kinijos imperatorius Ši Huangdi savo karinei galiai pavaizduoti sukūrė Terakotinę armiją. Senovės romėnai parašė daug traktatų ir raštų apie karybą, pastatė daugybę dekoruotų triumfo arkų ir pergalės kolonų.

## Lietuvoje

Elitinis LDK karys (XV a.)
Kariuomenės ištakos Lietuvoje siekia XIII-XIV a., kai LDK pilėnai, raiteliai ir karo tarnai ėmė įgyti didesnę reikšmę, taip sudarydami nuolatinės kariuomenės pagrindą. Iki tol bent nuo XII a. pab. kariuomenė buvo šaukiama tik priešui užpuolus arba patiems rengiantis į karinį žygį. Mindaugui suvienijus kunigaikštystę egzistavo didžiajam kunigaikščiui pavaldi kariauna, paklusnios, nors ir gana savarankiškos, buvo atskirų žemių kariuomenės.

Šiuolaikinė Lietuvos Respublikos kariuomenė vadinama Lietuvos ginkluotosiomis pajėgomis. Komplektuojamos iš nuolatinės privalomosios pradinės karo tarnybos karių (19–26 m. amžiaus vyrų; savanoriškai stoti į šią tarnybą gali 18–38 m. amžiaus vaikinai ir merginos), savanorių (18–55 m. amžiaus piliečių) ir profesinės karo tarnybos karių (iki 35 m.). Nuolatinės privalomosios pradinės karo tarnybos kariai tarnauja 9 mėn., savanoriai – 3–5 metus. 2024 m. Lietuvos karinis (gynybos) biudžetas siekė 3,03 % BVP.

## Šaltiniai
# Komanda

**Komanda** – du ar daugiau žmonių, kurie siekdami bendro tikslo veikia kartu, daro vienas kitam įtaką. Tradiciškai organizacijose būna dviejų tipų komandos: formalios ir neformalios. Nors šiandien yra komandų, kurios turi bruožų, būdingų abiem tipams.

## Formalios komandos

Formalias komandas ar grupes sukuria vadovai sąmoningai, joms skiriamos tam tikros užduotys, kad jos padėtų organizacijai siekti tikslų. Galimi tokių komandų tipai:

* *komandavimo komanda* – populiariausia formali grupė, kurią sudaro vadovas ir darbuotojai, atsiskaitantys tam vadovui.
* *komitetas* – formali organizacijos komanda, paprastai sudaroma ilgam laikui, kad atliktų specifines organizacijos užduotis. Jis sprendžia pasikartojančias problemas bei priima sprendimus. Komiteto nariai gali keistis, o pats komitetas ilgainiui išlieka.
* *projektų komandos* – laikinos formalios komandos, kurios sukuriamos spręsti konkrečiai problemai ir paprastai išformuojamos, kai užduotis įvykdoma ar problema išsprendžiama.

## Neformalios komandos

Neformalių komandų susikuria visur, kur tik susiburia žmonės ir tarpusavyje nuolat bendrauja. Neformalios grupės atlieka keturias pagrindines funkcijas:

1. remia ir sustiprina savo narių pripažįstamas bendras vertybes ir normas;
2. suteikia savo nariams socialinio pasitenkinimo, padėties ir saugumo jausmą;
3. padeda savo nariams komunikuoti. Tuo gali pasinaudoti ir vadovas, kad „neoficialiu būdu“ perduotų informaciją;
4. padeda spręsti problemas. Tokios komandos dar gali būti laikomos referentinėmis grupėmis – t. y. grupėmis, su kuriomis mes lyginame ir tapatiname save.

## Formalios/Neformalios komandos

Komandos, turinčios abiem tipams būdingų bruožų, negali būti priskiriamos kuriam nors iš anksčiau išvardytų tipų. Tokios mišrių bruožų turinčios komandos dar gali būti skirstomos į:

* *superkomandos* – nuo 3 iki 30 darbuotojų grupės, susibūrusios iš skirtingų organizacijos sričių ir dirbančios kartu, kad išspręstų problemas, su kuriomis susiduria kasdien. Nuo kitų komandų skiriasi tuo, kad ignoruoja tradicinę židinio hierarchiją (kai darbininkai yra apačioje, o vadovai viršuje), o dėl jų sumažėja karjeros laiptelių, kuriais galima kopti aukštyn. Gerai organizuotos superkomandos valdo pačios save.
* *savivaldos komandos* – tokios superkomandos, kurios valdosi pačios be jokios formalios priežiūros. Jos atsako už „santykinai visą užduotį“, turi teisę savarankiškai organizuoti darbą, kiekvienas komandos narys turi su užduotimi susijusių įgūdžių, o atlyginimą ir grįžtamąjį ryšį gauna pagal visos grupės veiklos rezultatus.

## Šaltiniai

* James A. F. Stoner Vadyba.- Vilnius: Poligrafija ir informatika, 1999;
* Stoškus S. Vadyba. – Šiauliai: Šiaulių universiteto leidykla, 2005.
# Valiuta

**Valiuta** – sutartinis mainų vienetas, skirtas apmokėti už prekes ar paslaugas. Tai viena iš pinigų formų, skirta mainų vykdymui, vertės išsaugojimui ir vertės standarto palaikymui. Valiuta yra dominuojanti prekių ir paslaugų mainymo priemonė. Prekyba tarp skirtingų valiutos zonų vyksta nustatant valiutos kursus - kainas, kuriomis valiutos (taip pat atitinkamų valiutos zonų prekės ir paslaugos) perkamos ar parduodamos. Priklausomai nuo valiutos kurso reguliavimo metodo valiutos klasifikuojamos į kintančias ir fiksuotas.

Dažniausiu atveju, kiekviena šalis turi vietinės valiutos leidimo ir spausdinimo monopoliją. Tarp išimtinių šalių būtų šalys, priklausančios Europos Sąjungos Ekonominei ir Monetarinei Sąjungai, kadangi jos pinigų leidimo ir valdymo funkciją yra perdavusios Europos Centriniam Bankui.

Tais atvejais, kai šalis nekontroliuoja savo valiutos, kontrolę vykdo centrinis bankas arba finansų ministerija. Abiem atvejais, institucija įpareigota vykdyti pinigų politiką yra vadinama monetarine valdžia. Monetarinėm valdžiom, jas įkūrusios vyriausybės suteikia skirtingo lygio autonomijas. JAV, Federalinė Rezervo Sistema veikia be tiesioginės įstatymų leidžiamųjų ar vykdomųjų organų intervencijos, tačiau įgaliojimai gali būti apriboti naujų įstatymų rinkiniu. Nežiūrint to, praktikoje apie įgaliojimų atėmimą kalbama nėra. Beveik visose Vakarų valstybėse monetarinė valdžia yra sąlyginai nepriklausoma nuo vyriausybės.

Skirtingos šalys gali valiutą vadinti tuo pačiu pavadinimu (pvz., Kanados doleriai, JAV doleriai ir t. t.), taip pat skirtingos šalys gali naudoti tą pačią valiutą (pvz., euras) arba viena valstybė gali paskelbti kitos valstybės valiutą vidaus vertybiniu popieriumi. Pavyzdžiui, Panama ir El Salvadoras paskelbė JAV dolerį vidaus vertybiniu popieriumi, o 1791-1857 m. JAV viduje cirkuliavo Ispanijos sidabrinės monetos.

Svarbiausiomis pasaulio ūkiui valiutomis laikomos šios – JAV doleris, ES euras, Japonijos jena, Šveicarijos frankas ir D. Britanijos svaras sterlingų.

## Taip pat skaitykite

* Aukso standartas
* Globalizacija
* Juodasis trečiadienis
* Monetarinė Hegemonija
* Neoliberalizmas
* *Pax Americana*
* Pasaulio Bankas
* Tarptautinis valiutos fondas
* Pasaulio valiutos

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Lentelė su išvardintomis valiutomis (iš dictionary.com)

Vikižodynas
# Sala

Salos Trakuose
 *Kitos reikšmės – Sala (reikšmės).*
**Sala** – žemės plotas, iš visų pusių apsuptas vandens. Pagrindinės salų rūšys – žemyninės, vulkaninės ir upinės, koralinių rifų, taip pat yra dirbtinių salų. Grupė susijusių salų vadinama salynu arba archipelagu.

## Žemyninės salos

Žemyninės salos, susijusios su tam tikru žemynu per šelfą. Žemyninių salų pavyzdžiai: Grenlandija, Niufaundlandas priklauso Šiaurės Amerikai, Barbadosas, Trinidadas ir Folklando salos – Pietų Amerikai, Airija, Didžioji Britanija, Sicilija – Europai, Sachalinas, Hokaidas, Sumatra, Java, Borneo – Azijai, Naujoji Gvinėja ir Tasmanija – Australijai.

Atskiras žemyninių salų tipas – atsiskyrusios salos arba mikrožemyninai, kurios yra atskilusios nuo žemyno. Geriausias pavyzdys yra Madagaskaras, kažkada buvęs Afrikos dalimi. Kitos tokios kategorijos salos - Reunjonas, Mauricijus, Sokotra, Kergelenas, Naujoji Kaledonija, Naujoji Zelandija (Zelandija), dalis Seišelų.

Kitas žemyninių salų tipas – barjerinės salos, kurios susidaro susikaupus smėliui ant žemyninio šelfo.

## Upinės salos

Upinės salos susidaro didelėse upėse, jų deltose. Susiformuoja iš upės sąnašų, kurios tam tikrame upės taške nusėda susilpnėjus upės tėkmei. Šios salos būna efemeriškos, gali išnykti pakilus vandens lygiui. Kitos salos – stabilios ir gali gyvuoti ilgą laiką, nepriklauso nuo vandens lygio.

## Vulkaninės salos

Vulkaninės salos susidaro veržiantis vulkanams. Geriausias vulkaninių salų pavyzdys yra vidurinė okeaninės salos, kurios nepriklauso jokiam žemynui. Viena vulkaninių salų rūšis yra salų lankai, kurie susidaro litosferos plokštei palendant po kita plokšte, vykstant subdukcijai. Vykstant panirusios plokštės tirpimui mantijoje susidaro magma, kuri, jai išsiveržus lavos pavidalu, gali suformuoti salų lankus. Vulkaninių salų pavyzdžiai Ramiajame vandenyne: Šiaurės Marianai, Aleutų salos, ir didžioji Tongos dalis.

Kitas vulkaninių salų tipas susidaro, kai okeaninis rifas, susidaręs vandenyno dugne pasiekia vandens paviršių. Geriausias šio tipo salos pavyzdys yra Islandija – didžiausia tokio tipo sala.

Paskutinis vulkaninių salų tipas susidaro virš taip vadinamų „karštųjų taškų“. Šiose vietose konvekciniai žemės mantijos srautai pradegina litosferos plokštę ir toje vietoje atsiranda ugnikalnis. Iš pradžių jis būna povandeninis, o vėliau pasiekęs jūros lygį tampa vulkanine sala. „Karštasis taškas“ paprastai pasilieka vienoje vietoje ilgą laiką, todėl, vykstant tektoninių plokščių judėjimui, palaipsniui virš jo atsiranda naujas, dar nepradegintas, litosferos plotas. Taip palaipsniui atsiranda vis naujos salos sudarydamos salų linijas. Puikiausias šio tipo salų pavyzdys – Havajai.

## Atolas

Atolas – sala, susiformavusi iš koralinio rifo, kuris išauga ant nuskendusios vulkaninės salos. Augdamas rifas kyla virš vandens paviršiaus ir suformuoja naują salą. Atolai paprastai yra žiedo formos, su sėklia lagūna centre. Atolų pavyzdžiai: Maldyvai Indijos vandenyne ir Bora Bora sala Ramiajame vandenyne.

## Taip pat skaitykite

* Salelė
* Salų valstybė
* Didžiausių salų sąrašas

## Šaltiniai
# Syrdarja

*Kitos reikšmės – Syrdarja (reikšmės).*

| Syrdarja |
| --- |
|  Syrdarja ties Chudžandu |
| **Ilgis** | 2212 km |
| **Baseino plotas** | 219 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 446 (?) m³/s |
| **Ištakos** | Tian Šanis |
| **Žiotys** | Aralas |
| **Šalys** | (Kirgizija), Tadžikija, Uzbekija, Kazachija |

**Syrdarja** (pers. سيردريا = *Sīr-Daryā*, kaz. *Сырдарья*, tadž. *Сирдарё*, uzb. *Sirdaryo*, sen. gr. Ιαξάρτης = *Jaxartes*) – upė Vidurinėje Azijoje (Turkestane). Ilgis 2212 km (su Naryno ištakomis 3019 km). Susidaro iš Ferganos slėnyje susiliejančių Naryno ir Karadarjos upių, kurios prasideda Kirgizijoje, Tian Šanio kalnuose. Prateka Ferganos slėnį (Uzbekistano ir Tadžikistano ter.). Iki Bekabado teka į pietvakarius; toliau suka į šiaurę ir šiaurės vakarus, teka Uzbekistano ir Kazachstano teritorijomis. Įteka į Aralo ežero šiaurinę dalį.

Šiauriniai krantai Ferganos slėnyje žemi. Prieš ištekėdama iš slėnio, Syrdarja kerta Farchado kalnus, sudaro slenksčius. Žemupyje vaga labai vingiuota. Maždaug už Kyzyl Ordos miesto upės vaga išdžiūsta ir Aralą pasiekia tik po liūčių. Seniau įtekėdama sudarė deltą.

Svarbiausi intakai: Čirčikas, Kelesas, Arysė, Sarysu (dešinieji).

Upės debitas aukštupyje 500 m³/s, ties santaka su Čirčiku 703 m³/s, ties žiotimis 446 m³/s (XX a. antroje pusėje). Patvinsta pavasarį-vasarą. Neša daug nešmenų. Laivyba nuo Bekabado.

Syrdarja ir jos intakai (bei daugybė kanalų) labai intensyviai naudojami drėkinimui (ypač medvilnės laukų), todėl džiūsta ne tik žemupys, bet ir Aralo ežeras. Taip pat upė patvenkta net keliais dideliais tvenkiniais: Kairakumo, Farchadų, Čardaros. Svarbiausi pakrančių miestai: Chudžandas (Tadžikija), Bekabadas (Uzbekija), Čardara, Kyzyl Orda, Kazalinskas (Kazachija).

Syrdarja ir Amudarja
## Šaltiniai