Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Rytų Sibiro jūra

Rytų Sibiro jūra žemėlapyje
Laptevų ir Rytų Sibiro jūrų vaizdas iš kosmoso
**Rytų Sibiro jūra** (rus. *Восточно-Сибирское море*, jak.  *Илин Сибиирдээҕи байҕал*) – Arkties vandenynui priklausanti jūra šiaurinėje Azijos dalyje. Vakaruose jos riba yra Naujojo Sibiro salos, o rytuose – Vrangelio sala. Vakaruose ribojasi su Laptevų jūra, o rytuose su Čiukčių jūra. Su Laptevų jūra jungiasi Dmitrijaus Laptevo, Eterikano ir Sanikovo sąsiauriais, su Čiukčių jūra – De Longo sąsiauriu. Plotas – 913 000 km². Gylis siekia 915 m.

Didžiausios įlankos: Čaūno užutėkis, Kolymos įlanka, Omulio užutėkis. Didžiausios salos: Naujojo Sibiro, Lokių, Ajonas.

Į jūrą įteka Indigirka, Kolyma, Alazėja. Jos sudaro dideles deltas. Jūros dugnas sąlyginai plokščias.

Vandens temperatūra vasarą 4–8 °C (šalia upių žiočių), 0–1 °C (atviroje jūroje), žiemą nuo -1,2 °C iki -1,8 °C. Druskingumas nuo 5 ‰ prie upių žiočių iki 20 ‰, o vakaruose iki 30 ‰. Didžiąją metų dalį Rytų Sibiro jūrą dengia ledas, vasarą pratirpsta tik pietinė dalis. Potvynis vyksta kas pusė paros (aukštis iki 0,1 m).

Jūroje gaudomi jūrų vėpliai, ruoniai, žuvys (muksunas, navaga, alpinis šalvis ir kt.).

Pagrindinis uostas – Pevekas.

## Šaltiniai
# Batersto sala

*Šis straipsnis apie Kanadai priklausančią salą. Apie Australijai priklausančią salą skaitykite straipsnyje Batersto sala (Australija).*

**Batersto sala** (pranc. *Île de Bathurst*, angl. *Bathurst Island*) – Kanados Arktinio salyno sala, priklausanti Kanadai, Nunavuto teritorijai. Jos plotas – 16 042 km², ilgis – 260 km, o plotis – 80–160 km. Nuolatinių gyventojų nėra. Didžiausios salos vakaruose – Melvilio, rytuose – Devono sala, taip pat daug kitų. Salos aukštis siekia 457 m.

Salą 1819 m. atrado britų tyrinėtojas William Parry. Pavadinta tuometinio Jungtinės Karalystės karo ir kolonijų reikalų sekretoriaus Henry Bathurst garbei.

## Išnašos
# Koisanų kalbos

|  |
| --- |
| Koisanų |
| Paplitimas | Pietinė Afrika |
| Kalbų skaičius | 27 |
| Kilmė | Koisanų |
| Geografinis paplitimas |
|  |
| Klasifikacija | Hadza, Sandave, Kvadi-khoe, Tuu, Juu-ǂhoa |

**Koisanų kalbos** – viena pasaulio kalbų šeimų. Šiomis kalbomis kalbama Pietinėje Afrikoje, daugiausia dabartinėse valstybėse: PAR, Namibijoje, Botsvanoje. Jomis kalbančios tautos vadinamos koisanais

Dauguma šios šeimos kalbų yra išnykę, beveik išnykę arba nykstančios. Didžiausia kalba yra namų kalba, kuria kalba apie 250 tūkst. gyventojų Namibijoje ir PAR. Ji yra viena oficialių Namibijos kalbų. Labai nedidelis koisanų kalbų spiečius yra Tanzanijoje.

## Ypatumai

Visų koisanų kalbų išskirtinis, kitur pasaulyje beveik nepasitaikantis, bruožas yra spragsimieji priebalsiai, ortografijoje žymimi specialiais ženklais (ʘ, ǀ, ǃ, ǂ, ǁ). Šį kalbinį bruožą iš koisanų kalbų yra perėmusios aplinkinės bantų kalbos: zulų kalba, kosų kalba ir kt. Kai kurios koisanų kalbos pasižymi ypač sudėtinga fonetine struktūra. Jos turi ne tik spragsimuosius priebalsius, bet ir tonus.

## Klasifikacija

Visos koisanų kalbos skirstomos į penkias grupes:

* Hadza kalba (800, vartojama Tanzanijoje)
* Sandave kalba (40 000, vartojama Tanzanijoje, antroji pagal dydį koisanų kalba)
* Kvadi-khoe kalbos – didžiausia kalbų grupė Namibijoje ir PAR. Jai priklauso išnykusi kvadi kalba ir khoe kalbos, kurios skirstomos taip:
	+ Koikojų kalbos (namų kalba, eini kalba, korana kalba, xiri kalba)
	+ Tšu-Khve kalbos (šua, tsoa, kxoe, naro, gǁana-gǀwi kalbos)
* Tuu kalbos (ǃxóõ, žemutinių nosobų, nǁng, ǀxam, ǂungkue, ǁwegwi kalbos)
* Juu-ǂhoa kalbos (ǂhõã ir juu kalbos)
# Mpumalanga

| Mpumalanga *Mpumalanga* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** |  Pietų Afrikos Respublika |
| **Administracinis centras** | Mbombela |
| **Apygardų skaičius** | 3 |
| **Įkūrimo data** | 1994 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 4 743 600 |
| **Plotas** | 76 495 km² |
| **Tankumas** (2007) | 62 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | ZA-MP |
|  |
|  **Vikiteka** | MpumalangaVikiteka |

**Mpumalanga** (angl., afrik.: *Mpumalanga*) – provincija Pietų Afrikos Respublikos pietryčiuose, Svazilando ir Mozambiko pasienyje. Sudaryta 1994 m. iš Transvalio provincijos. Iki 1995 m. vadinosi Rytų Transvaliu. Susideda iš 3 apygardų ir 17 vietinių savivaldybių.

## Svarbiausi miestai

* Nelsprutas
* Ermelas
* Vitbankas

## Kalbos

* svazių (29,4 %)
* zulų (24,1 %)
* tsongų (11,6 %)
* ndebelų (10,3 %)
* šiaurės soto (10,2 %)

## Rasinė sudėtis

* juodaodžiai (92,0 %)
* baltieji (6,8 %)
* maišyti (0,8 %)
* azijiečiai (0,4 %)

* Tarpukalnių slėnis
* Blaido upės kanjonas
* Gatvė Vitbanke

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
* Turizmas Archyvuota kopija 2006-05-24 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |
| --- | --- |
| **Pietų Afrikos Respublikos provincijos** |  |
| Gautengas | Kvazulu-Natalis | Laisvoji Valstybė | Limpopas | Mpumalanga | Rytų Kapas | Šiaurės Kapas | Šiaurės Vakarai | Vakarų Kapas |
# Batai

Vyriški batai
**Batai** – avalynės apavas, skirtas žmogaus kojoms apsaugoti ir atramai judant suteikti. Batų formos ir dizainai labai plačiai skiriasi vienas nuo kito. Kiekviena kultūra ar istorinis laikmetis turi sau būdingas batų formas, dizainus, gamybos priemones ir technologijas bei medžiagas.

Batai dažniausiai gaminami iš odos, medžio, drobės, gumos, plastiko. Seniausi aptikti batai datuojami 7000–8000 m. pr. m. e., seniausi aptikti odiniai batai – maždaug 3500 m. pr. m. e.

Vikicitatos
# Nadine Gordimer

| Nadine Gordimer |
| --- |
|  |
| Nadine Gordimer |
| Gimė | 1923 m. lapkričio 20 d. Springsas, Transvalis, Pietų Afrikos Respublika |
| Mirė | 2014 m. liepos 13 d. (90 metų)  |
|  |
| Veikla | rašytoja |
|  |
|  **Vikiteka** | Nadine Gordimer |

**Nadine Gordimer** (1923 m. lapkričio 20 d. – 2014 m. liepos 13 d.) – Pietų Afrikos Respublikos rašytoja.

Gimė Springse, Transvalyje (Pietų Afrikos Respublika), žydų emigrantų šeimoje. Jos tėvas Izidoras Gordimeris buvo žydų imigrantas laikrodininkas iš Žagarės (tuomet Rusijos imperija),, o motina Hana „Nan“ (Myers) Gordimer buvo iš Londono. Baigusi mokyklą moterų vienuolyne, ji mokslus tęsė Vitvatersrando universitete. Rašyti pradėjo dešimties, o penkiolikos metų išspausdino savo novelę „Vėl ateiti rytoj“ žurnale „Forum“.

Nadine Gordimer – viena žymiausių Pietų Afrikos rašytojų. Savo kūriniuose daugiausia dėmesio skyrė apartheido sistemai, jos pragaištingam poveikiui ir baltiesiems, ir juodiesiems (romanai „Svetimšalių žemė“, 1958 m., „Garbės svečias“, 1970 m.). Rašytojos meninė kalba paprasta, sentimentali. Kūriniuose ji siūlo išeitį iš susidariusios situacijos – vaduotis iš provincialaus ribotumo. Kova už žmogaus teises ir laisves rašytoją labai išgarsino. Netrukus ji gavo Nelės Sachs bei „Grand Aigle d’Or“ premijas, o 1991 m. – literatūros Nobelio premiją.

## Šaltiniai
# Beludžistanas

*Šis straipsnis apie regioną. Apie Pakistano provinciją skaitykite straipsnyje Beludžistanas (Pakistanas).*

| Didžiojo Irano regionas |
| --- |
| Beludžistanas بلوچستان |
|  |
|  |
| Šalis | pietryčių Iranas, pietvakarių Pakistanas |
| Tautos | beludžiai, brahujai, puštūnai, sindai |
| Valstybės | Beludžių ir brahujų valstybės (XIV-XV a.) |
| Miestai | Iranšachras |
| Ankstesnis pav. | Gedrosija |
|  |
| **Didžiojo Irano regionai**: Kurdistanas, Lorestanas, Chuzestanas, Irakas, Azerbaidžanas, Tabaristanas, Farsas, Jazdas, Kermanas, Chorasanas, Chorezmas, Sistanas, Beludžistanas, Puštūnistanas |

**Beludžistanas** – istorinis regionas Azijoje, Irano kalnyne. Apima vakarų Pakistaną, pietryčių Iraną ir pietų Afganistaną. Teritorija apima daugiau nei 0,5 mln. km², joje gyvena daugiau nei 5 mln. gyventojų. Vyraujančios tautos: beludžiai, brahujai, puštūnai, sindai.

## Geografija

Beludžistanas – rausva spalva
Regionas apima pietryčiausią Didžiojo Irano teritoriją, kuri vakaruose, ties Hormuzo įlanka, susisiekia su Farsu, o šiaurės vakaruose – su Kermano regionu. Šiaurėje jį apriboja Dešte Lutas, o šiaurės rytuose pereina į Sistaną. Rytinė Beludžistano riba yra Indo upė, už kurios yra istorinis Sindo regionas. Kartais Beludžistano pietinė pakrantė išskiriama kaip Makranas.

Regionas labai kalnuotas, pasižymi atšiauriu klimatu, didžiuma jo nėra tinkama gyventi. Gyvenami tik derlingi upių slėniai, kuriuose verčiamasi žemdirbyste.

## Istorija

Senovėje Beludžistanas buvo vadinamas Gedrosija, jame gyveno puštunų protėviai. Jis buvo valdomas Achemenidų, Aleksandro Makedoniečio ir kitų persiškų ir graikiškų dinastijų.

VII a. Beludžistanas buvo prijungtas prie Kalifato, čia prasidėjo islamizacija. Skirtingai nei regionuose šiauriau, kur jau IX a. formavosi vietinės dinastijos, Beludžistanas iki X a. pabaigos išliko Arabų kontrolėje. XI a. jį nukariavo seldžiukai. Tuo metu keitėsi regiono sudėtis – į čia iš vakarų migravo klajokliai iranėnai, kurie vėliau tapo beludžiais, kurie stūmė vietos gyventojus (puštunų protėvius) į šiaurę – šie nuo tada apsigyveno Seistane. Taip regionas tapo žinomas dabartiniu pavadinimu. Čia viešpatavo Guridai, Chorezmidai, Chulaguidai ir Timūridai.

XIV-XV a. buvo susidariusios vietinės beludžių ir brahujų valstybėlės, kurios neretai turėjo ekspansionistinių planų, pirmiausia vadovaujant Arghunų giminei. Tai – Beludžistano kaip politinio vieneto laikotarpis.

Nuo XVI a. dėl Beludžistano varžėsi dvi didelės imperijos – Mogolų imperija rytuose, ir Safavidų imperija vakaruose. 1556–1595 m. regionas priklausė Safavidams, vėliau iki 1638 m. – Mogolams, vėliau iki 1708 m. – vėl Safavidams. Imperijoms nusilpus, vėl valdė vietiniai bei afganų vadai. XVIII a. antroje pusėje pateko į Duranių valstybės priklausomybę. Vėliau čia įsigalėjo Britų imperijos valdžia, regionas kelis kartus padalintas tarp jos kolonijų.

Dabar Beludžistane, ypač Pakistanui priklausančioje dalyje (Beludžistano provincijoje), veikia separatistiniai judėjimai, kovojantys dėl regiono nepriklausomybės.

## Šaltiniai
# Italinė šerytė

| Setaria italica |
| --- |
|  Italinė šerytė (*Setaria italica*) |
| Mokslinė klasifikacija |
|

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai *( Liliopsida)* |
| Šeima: | Migliniai *( Poaceae)* |
| Gentis: | Šerytė *( Setaria)* |
| Rūšis: | Italinė šerytė *( Setaria italica)* |

 |

**Italinė šerytė** (*Setaria italica*) – miglinių šeimos augalų rūšis, svarbus kultūrinis augalas. Nuo seno auginamas Eurazijoje, vėliau įvestas Šiaurės Amerikoje.

Augalas vienametis, laibu, lapuotu stiebu, užauga iki 120–200 cm. Žiedynas – tanki, plaukuota, 5–30 cm ilgio šluotelė. Sėklos smulkios (2 mm skersmens), dengiamos lengvo kiauto, lengvai pašalinamo kuliant.

Italinės šerytės sėklos plačiai naudojamos kaip paukščių lesalas bei maistas naminiams gyvūnams. Vietomis skurdžiuose kraštuose tebenaudojamas žmonių maistui. Kinijoje šis augalas domestikuotas Peiligango kultūros laikotarpiu (VII–V tūkst. pr. m. e.), Europoje žinomas nuo II tūkstantmečio pr. m. e., plačiai naudotas tamilų virtuvėje.

* Šluotelės
* Išdžiuvusi šluotelė
# Arjavarta

Apytikslės Arjavartos ribos Vedų civilizacijos laikotarpiu
**Arjavarta** (skr. आर्यावर्त = IAST: *Āryāvarta* – 'arijų buveinė') – Indijos (šiaurinės dalies) pavadinimas, sutinkamas senojoje sanskrito literatūroje. Apėmė dabartinę Indo–Gangos lygumą. Arjavartoje susiklostė budizmas, džainizmas, hinduizmas.

Pasak Manaus įstatymo (2.22), Arjavarta yra „žemė tarp Himalajų ir Vindhjos, nuo rytų iki vakarų jūros“. Vasištha Dharmasutra (I.8-13) ją apibūdina esant į rytus nuo ten, kur Sarasvatė išdžiūva dykumoje, į vakarus nuo Kalakavanos, į šiaurę nuo Parijatros ir Vindhjos kalnų ir į pietus nuo Himalajų. Panašus apibūdinimas sutinkamas Baudhana Dharmasutroje, nors kitur Arjavarta suvokiama tik kaip Gangos–Jamunos tarpupis.

Kai kuriose dharmasutrose aprašomi apsivalymo ritualai, kuriuos turi atlikti arijas, sugrįžęs iš žemių už Arjavartos ribų.

## Taip pat skaitykite

* Ariana
* Bharata

## Šaltiniai
# Sprūdis

Sprūdiniai kalnai
**Sprūdis** – litosferos plokščių arba jų sluoksnių pasislinkimas žemyn arba aukštyn pagal vertikalaus arba nuožulnaus plyšio ar lūžio plokštumą, kai vienas žemės plutos blokas, nusileidžia kito bloko atžvilgiu. Sprūdžius tiria geologijos mokslo šaka tektonika. Dėl žemės sprūdžių įvyksta daugelis žemės drebėjimų.

## Sprūdžių rūšys

### Nuosprūdis

Horstai ir grabenai
Litosferos plokštės arba jos sluoksnių pasislinkimas žemyn pagal vertikalaus arba nuožulnaus lūžio ar plyšio plokštumą. Tokiu būdu susidaro:

* Grabenas – įsmukęs žemės plutos sklypas, kurį iš abejų pusių riboja sprūdžiai. Pavyzdžiui: Reino upės slėnis.
* Tektoniniai ežerai – jų dubenys įsiterpę tarp žemės plutos sprūdžių (pvz: Baikalas.
* Įdubos – atsiranda vandenynų dugnuose ir kalnuose. Giliausia vandenyno įduba yra Marianų įduba (Ramusis vandenynas).

### Antsprūdis

Litosferos plokščių arba jų sluoksnių pakilimas į viršų pagal lūžio arba plyšio liniją. Čia susidaro:

* Horstas – pakilęs žemės plutos luistas, kurį iš abejų pusių riboja sprūdžiai. Tokios kilmės yra Švarcvaldo, Vogėzų kalnai.
* Sprūdiniai kalnai – kalnuotos sritys, kurias sudaro antsprūdžių iškelti žemės plutos luistai, pakaitomis su sprūdžių nugramzdintais luistais. Kaip pavyzdys: Užbaikalės, Rytų Afrikos kalnai.
* Raukšliniai kalnai – kalnai, kuriuos sudaro uolienų sluoksniai suraukšlėti, vertikalių žemės plutos judesių iškelti aukščiau už aplinkinius plotus. Dažnai tokiuose kalnuose būna ir lūžių, kurie sudaryti iš sprūdžių ir antsprūdžių. Taip susidarė Alpių, Karpatų kalnai.

### Giluminis sprūdis

**Giluminio sprūdžio** (dar vadinamo *giliuoju lūžiu* arba *giluminiu lūžiu*) paviršius paprastai būna beveik vertikalus, o papėdė juda į šoną į kairę arba į dešinę ir vertikaliai juda labai nedaug. Šie sprūdžiai atskiria vieną nuo kitos didžiausias Žemės plutos struktūras ir yra iki 60° pasvirę rifto zonos atžvilgiu. Žemynų susidūrimo zonose pasitaiko nuožulnių ir horizontalių giluminių sprūdžių (pvz., Helvečio ir Glaruso antstūmiai Alpėse arba *McConnellio* šariažas Uoliniuose kalnuose). Itin gilūs lūžiai, kertantys Žemės mantiją iki 700 km gylio, vadinami *Benioffo paviršiais*.

Ypatinga giluminio sprūdžio klasė yra *transforminis lūžis*, kuris sudaro plokščių ribą ir yra seismiškai aktyvūs. Ši klasė susijusi su poslinkiu plitimo centre, pavyzdžiui, vandenyno vidurio kalnagūbryje, arba, rečiau, žemyninėje litosferoje, pavyzdžiui, Negyvosios jūros transformacija Viduriniuose Rytuose arba Alpių lūžis Naujojoje Zelandijoje. Transforminiai lūžiai dar vadinami „konservatyviomis“ plokščių ribomis, nes jie riboja litosferos plokštes, kurios nei susidaro, nei suyra.

## Literatūra

* S. Agapovas, S. Sakalovas, D. Tichomirovas, „Geografijos žinynas“, „Šviesa“, 1972 m.
* S. Vaitekūnas, „Enciklopedinis Geografijos žodynas“, „Šviesa“, 1994 m.
* V. Kemėšis, A. Linčius, J. Paškevičius, „Enciklopedinis Geologijos žodynas“, „Vilniaus universiteto leidykla“, 2009 m. ISBN 978-9955-33-468-2

## Nuorodos

* Sprūdžio apibrėžimas
* Terminų žodynas Archyvuota kopija 2021-01-19 iš Wayback Machine projekto.
# Inšanas

**Inšanas** (kin. 阴山, pinyin: *Yīnshān* 'In kalnai') arba Dalan Charas (mong. *Далын Хар*) – kalnai šiaurės Kinijoje, į šiaurę nuo Huanghės didžiojo vingio, Vidinėje Mongolijoje. Ilgis ~650 kilometrų (kitur nurodoma 450 arba 1000 km). Aukštis siekia 2187 m. Sudaro pietrytinę Gobio dykumos ribą.

Susidarę iš gneiso, granito, bazalto. Yra akmens anglių, geležies rūdos telkiniai. Šiauriniai kalnų šlaitai lėkšti, pietiniai – statūs. Būdingos kalnų stepės, šiauriniuose šlaituose vietomis veši mišrieji miškai.

## Šaltiniai
# Arkatagas

**Arkatagas** (kin. 阿尔喀山) arba **Prževalskio kalnagūbris** – Kunluno kalnų sistemos kalnagūbris Kinijos vakaruose, skiriantis Sindziangą nuo Tibeto. Ilgis – 650 km. Aukščiausia vieta – Ulugmuztagas (7723 m). Kalnagūbris sudarytas iš granito, gneiso, smiltainio. Viršūnės nulygintos. Vyrauja pliki riedulynai ir gargždingos–skaldingos dykumos. Yra nedidelių ledynų.

Pavadinimas „Arkatagas“ kilo iš tiurkų kalbų ir reiškia *užnugariniai kalnai*.

## Šaltiniai
# Hainano sąsiauris

Hainano sąsiauris iš palydovo
**Hainano sąsiauris** arba **Čiongdžu sąsiauris** (kin. 琼州海峡, pinyin: *Qióngzhōu Hǎixiá*) – sąsiauris, skiriantis Azijos žemyną (Leidžou pusiasalį) ir Hainano salą (Kinija). Jungia Rytų Kinijos jūrą (šiaurėje) su šiaurine Tonkino įlankos dalimi (pietuose). Ilgis 93 km, mažiausias plotis 18,5 km, gylis farvateryje 36 m.

Pagrindinis uostas – Haikou. Planuojama per sąsiaurį nutiesti tiltą.

## Šaltiniai
# Prambananas

Prambanano šventyklų kompleksas
**Prambananas** – didžiausias Indonezijoje (ir Pietryčių Azijoje) hinduistinių šventyklų kompleksas centrinėje Javoje, maždaug už 18 km į rytus nuo Džokjakartos. Šventyklos pastatytos apie 850 m. Rakai Pikatan'o (II Mataram dinastija) arba Balitung Maha Sambu (Sandžaja dinastija) valdymo metu. Bet greit šventyklos buvo apleistos.

Rekonstrukcijos darbai prasidėjo XX a.: pradėti 1918, užbaigti 1953.

Šventykla sudaryta iš 8 šventyklų, iš kurių trys pagrindinės (Šivai, Višnui ir Brahmai – *Trišakti*), šalia apie 250 smulkesnių šventyklų. Didžiausių statinių aukštis siekia 47 m.

1991 Prambananas įtrauktas į UNESCO saugomų objektų sąrašą.
# Norfolkas (sala)

*Kitos reikšmės – Norfolkas (reikšmės).*

| Norfolko sala angl. *Norfolk Island* |
| --- |
|

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
| (Išsamiau) |  |
|  |

 |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+11) ------ vasaros: (UTC+12) |
|  |
| **Administracinis centras** | Kingstonas (Norfolkas) |
| **Įkūrimo data** | 1979 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 1 841 |
| **Plotas** | 35 km² |
| **Tankumas** (2004) | 53 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | norfolk.gov.nf |
|  **Vikiteka** | Norfolko salaVikiteka |

**Norfolko sala** (angl. *Norfolk Island*, norf. *Norfuk Ailen*) – Australijai priklausanti sala Ramiajame vandenyne. Vakaruose yra Australija, pietuose Naujosios Zelandijos, o šiaurėje Naujoji Kaledonija. Salos administracinis centras – Kingstonas.

Nuo Australijos Norfolko sala nutolusi 1500 km. Salos plotas – 34,6 km². Norfolko sala kartu su dviem šalia esančiomis salomis sudaro vieną iš Australijos teritorijų. Gyventojų – 1 841 (2004).

Norfolko salą 1774 m. atrado anglų keliautojas Džeimsas Kukas. Saloje vyrauja jūrinis tropinis klimatas. Auginami citrusai, bananai, daržovės.

Saloje nėra geležinkelių, autostradų, uostų ir prieplaukų. Yra tik vienas oro uostas. Keliai su tvirta kelio danga sudaro apie 80 km. Nepaisant to, kad Norfolko salos administraciniu centru laikomas Kingstono miestas, labiau svarbesniu laikomas salos centre esantis Bernt Paino miestelis. Jame yra pagrindinis prekybos centras, pašto skyrius, telefono stotis ir kiti svarbūs objektai.

Norfolko saloje įsteigtas Norfolko salos nacionalinis parkas, užimantis maždaug 10 % salos teritorijos. Parke auga įžymioji Norfolko pušis – Norfolko salos simbolis. UNESCO saugoma viena iš Australijos nuteistųjų kolonijų.

## Nuorodos

* Norfolko salos oficiali internetinė svetainė Archyvuota kopija 2009-05-21 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**) Norfolko sala. Turizmas Archyvuota kopija 2006-04-25 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)**

| Australijos valstijos ir teritorijos |  |
| --- | --- |
|

|  |  |
| --- | --- |
| Valstijos: | Kvynslandas | Naujasis Pietų Velsas | Pietų Australija | Tasmanija | Vakarų Australija | Viktorija |
| Vidinės teritorijos: | Australijos sostinės teritorija | Džarvio įlankos teritorija | Šiaurės teritorija |
| Išorinės teritorijos: | Ašmoro ir Kartjė salos | Australijos Antarktinė teritorija | Kalėdų sala | Kokosų salos | Koralų jūros salos | Herdo ir Makdonaldo salos | Norfolko sala |

 |
# Allmusic

Allmusic logotipas
**Allmusic**, anksčiau – **All Music Guide** (liet. *Visos muzikos gidas*) – 1991 m. sukurta didelė internetinė duomenų bazė, kurioje kaupiama informacija apie muzikos žanrus, muzikantus ir muzikos grupes, taip pat apie naujus išleistus muzikinius albumus bei jų recenzijos. Ši duomenų bazė priklauso kompanijai „All Media Guide“.

## Nuorodos

* Allmusic.com
# Kamčiatka

**Kamčiatka** (rus. *Камчатка*) gali reikšti:

* Kamčiatkos pusiasalis – pusiasalis Azijoje;
* Kamčiatkos kraštas – Rusijos federacinė teritorija;
* Kamčiatkos sritis – buvusi Rusijos federacinė teritorija;
* Kamčiatka (upė) – upė to paties vardo pusiasalyje;
* Kamčiatkos įlanka – Ramiojo vandenyno įlanka;
* Kamčiatka – Vilniaus universiteto ir Vilniaus Gedimino technikos universiteto bendrabučių kompleksas Saulėtekio alėjos (Vilnius) gale, tarp Plytinės ir Počobuto gatvių.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Šiame nuorodiniame puslapyje pateikti straipsniai tokiais pačiais pavadinimais. Jei čia patekote, paspaudęs(-usi) nuorodą kitame Vikipedijos straipsnyje, prašome, jei galite, pakeisti paspaustą nuorodą taip, kad ji tiesiogiai rodytų į Jūsų ketintą aplankyti straipsnį. |
# Melaneziečiai

Vaikai iš Saliamono Salų
**Melaneziečiai** – etninė–rasinė grupė, gyvenanti Melanezijos salose. Gyvena Saliamono salyne, Vanuatu, Naujojoje Kaledonijoje, Fidžyje, Bismarko salyne. Būdingi australoidiniai rasiniai bruožai su mongoloidinių bruožų ženklais.

Melaneziečius sudaro daug smulkių tautų, kurios dažnai apima po vieną salą (didesnės – kanakiai, fidžiai, ni-vanuatu, motu, apma, lenakeliai ir kt.). Kalba melaneziečių kalbomis, priklausančiomis austronezinių kalbų šeimai. Vartoja ~400 kalbų, kurių dauguma labai smulkios. Plačiau vartojamos tik bislama ir fidžių kalba.

Melaneziečių kilmė ginčytina. Dažnai tapatinami su papuasais, tačiau šios etninės grupės giminingos rasiškai, kultūriškai, bet ne lingvistiškai – papuasų kalbos nepriklauso austronezinėms kalboms ir ženkliai skiriasi tarpusavyje. Spėjama, kad jie atsikraustė iš Pietryčių Azijos per Malajų salyną. Melaneziečių genome randama iki 5 % Denisovo žmogaus, gyvenusio Altajuje, genų požymių. Kitos šio regiono tautos šio geno neturi. Kitas įdomus melaneziečių požymis – gan dažnai pasitaikantys natūraliai šviesūs plaukai. Saliamono Salose tokius plaukus turi apie dešimtadalis vietinių gyventojų. Nustatyta, kad tokius spalvos pakitimus nulėmė genų mutacija, neaptinkama kitų tautų genuose.

Melaneziečių mitologija nėra gausi, ryškus protėvių, didvyrių, vadų kultas. Svarbios religinės raiškos formos yra totemizmas, šamanizmas, animizmas, magija. Socialinė sankloda klaninė – yra valdovų klanai, veikia slaptosios vyrų draugijos. Būstas primityvus, sudaro dažniausiai lapais dengta pastogė, tik Eromangoje statomi karkasiniai namai. Verčiamasi medžiokle, žvejyba, veisiamos kiaulės, vištos, auginami tarai, jamsai, manijokas, cukranendrės, kokospalmės, duonmedžiai. Išvystyti medžio drožybos, krepšių pynimo amatai.
# Centrinė provincija (Saliamono Salos)

| Centrinė provincija *Central Province* |
| --- |
|

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+11) ------ vasaros: (UTC) |
|  |
| **Valstybė** |  Saliamono Salos |
| **Administracinis centras** | Tulagis |
|  |
| **Gyventojų** (2019) | 30 318 |
| **Plotas** | 615 km² |
| **Tankumas** (2019) | 49 žm./km² |

**Centrinė provincija** – viena iš Saliamono salų provincijų, apjungianti Raselo salas, Ngelo salas (Floridos salas) ir Savo salą. Provincijos plotas apima 615 km². Sostinė – Tulagis.

## Salos ir gyvenvietės

* **Aeaunas **Mbanika** – Jandina
* **Ngelo salos **Raselo salos **Savo sala** – Kusini, Reko
* **Tulagis** – Tulagis

## Šaltiniai

|  |  |
| --- | --- |
|  **Saliamono Salų provincijos** |  |
| Centrinė | Gvadalkanalis | Honiara | Isabelė | Makira-Ulava | Malaita | Renelas ir Belona | Šuazelis | Temotu | Vakarai |