Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Draudimo istorija

**Draudimo ištakos** siekia žilą senovę. Nuo pačių seniausių laikų žmonės norėjo padidinti savo saugumą, apsaugoti save, savo aplinką bei turtą. Biblijoje randame pasakojimų apie tai, kaip buvo kaupiamos atsargos nederliaus ar karo metui. Senovės miestų gyventojai laikė tikslinga mokėti tam tikrą mokestį, kad derlingais metais būtų sukauptos atsargos bado ar miesto apsupties laikotarpiui. Bendro rezervo ar fondo samprata formavosi žmonių sąmonėje nuo pačių seniausių laikų.

## Komercinis draudimas

Komercinio draudimo praktika pagal schemą: įmoką - draudiminis įvykis - išmoka prasidėjo Italijos miestuose, respublikose Venecijoje, Florencijoje, Genujoje apytikriai 1250 m. Komercinio draudimo istoriją galima padalinti į tris etapus:

* Pirmas etapas

XIV-XVII amžius. Dominavo pervežimų draudimas. Jūrų prekybos verslas buvo neišvengiamai susijęs su nemaža rizika dėl stichinių nelaimių ar piratų užpuolimų. Draudusieji laivus ir krovinius įsitikino, kad draudimas gali duoti ir labai gerą pelną. Stambiuose to meto Europos uostuose savo veiklą pradėjo komercinės draudimo firmos. Kaip tik tada atsirado terminas polisas - draudimą patvirtinančio dokumento - poliso - pavadinimas. Šiuo, pirmuoju, viduramžių draudimo veiklos periodu atsirado naujos draudimo formos, visuomenė pradėjo suprasti draudimo svarbą ir reikšmę. Šio periodo metu draudimo rinkoje atsiranda ir gyvybės draudimo paslaugos.

* Antras etapas

XVIII-XIX amžius. Spartus pramonės vystimasis reiškė naujų rizikos rūšių atsiradimą. Didėjantis samdomųjų darbininkų skaičius sąlygojo draudimą mirties ar invalidumo atveju. Šiame periode pastebimas ryškus draudimo kompanijų skaičiaus augimas, jungimasis į sąjungas. Ryškėja ir valstybės įtaka draudimo rinkai. Plečiantis draudimo įmonių tinklui, didėjant draudimo apimtims, draudimo įmonės vis geriau ėmė suprasti perdraudimo svarbą. Istoriniai šaltiniai patvirtina, kad pirmieji perdraudimai buvo atlikti 1820 metais Vokietijoje. Antrasis draudimo veiklos periodas pasižymėjo naujų draudimo formų ir rūšių atsiradimu, draudimo atsakomybės formavimusi. Sparčiai progresuojant technikai, plėtėsi gamybos apimtys, didėjo transporto reikšmė, ir tuo pačiu draudimo svarba bei reikšmė.

* Trečias etapas

XIX - XX amžius. Draudimas jau užima reikšmingą vietą Europos, Amerikos šalių ekonominėse sistemose. Steigiami stambūs draudimo koncernai, kurie stengiasi diferencijuoti atskiras draudimo rūšis, savo veiklą nukreipia į besispecializuojančią vieną ar kitą draudimo rūšį. Spartėjant mokslo ir technikos pažangai, didėjant draudžiamų objektų kainai, prasideda aktyvus draudimo veiklos internacionalizavimas. XX a. draudimas labai įtakojo žmonijos vystymąsi. Kartu nepaprastai išaugo draudimo veiklos apimtys, ištobulėjo jos technika, atsirado naujos draudimo rūšys

## Literatūra

* Čepinskis J. Draudimas. Kaunas : Pasaulio lietuvių kultūros, mokslo ir švietimo centras, 1999.
# Civilinės teisės sąvadas

CORPUS IURIS CIVILIS ROMANI. Institucijos ir Digestai. Išleido *Gothofredus*, 1583 m.
Pirmosios dalies (Institucijos-Digestai) viršelis. 1889 m., Barselona
**Civilinės teisės sąvadas** (lot. *Corpus iuris civilis*, *CIC*) – teisės sąvadas, kurtas 528–534 m. Bizantijos imperatoriaus Justiniano I įsakymu. CIC žymi moderniosios kodifikacijos (teisės sisteminimo) pradžią.

CIC apėmė įvairias teisės normas:

* imperatoriaus įsakai; *Justiniano kodeksas*, 533 m. gruodžio 30 d. netekęs galios,
* Institucijos, 533 m. – teisės vadovėliai
* Pandektos, 533 m.

Pavadinimas *Corpus Iuris Civilis* atsirado viduramžiais – apie XIII a. vidurį.

## Nuorodos

* CIC **(**angl.**)**
# Sekuliarizmas

**Sekuliarizmas** (iš lot. *saecularis* – 'pasaulietiškas') – principas, kuriuo siekiama žmogiškuosius reikalus tvarkyti remiantis motyvais, nesusijusiais su jokia religija.

Sekuliarizmas dažniausiai laikomas religijos atskyrimu nuo civilinių reikalų ir valstybės ir gali būti išplėstas iki panašios pozicijos, siekiant panaikinti arba sumažinti religijos vaidmenį bet kurioje viešojoje sferoje. Sąvoka „sekuliarizmas“ turi platų reikšmių spektrą ir gali apimti bet kokią poziciją, skatinančią pasaulietiškumą įvairiuose kontekstuose. Tai gali reikšti antiklerikalizmą, ateizmą, natūralizmą, nesektanizmą, neutralumą religijos temomis arba visišką religinių simbolių pašalinimą iš viešųjų institucijų.

Sekuliarizmą taip pat galima apibrėžti kaip vienodas galimybes skirtingoms religijoms, neišskiriant vienos. Kaip filosofija, sekuliarizmas siekia aiškinti gyvenimą, remdamasis vien materialaus pasaulio principais, atmetant religinį aspektą. Tai skatina perkelti dėmesį nuo religijos į „laikinuosius“ ir medžiaginius rūpesčius.

Vakaruose egzistuoja skirtingos sekuliarizmo tradicijos, pavyzdžiui, Prancūzijos, Beniliukso-Vokietijos, Turkijos ir JAV modeliai. Atkurtoje Lietuvos Respublikoje taip pat laikomasi sekuliarizmo principų. Sekuliarizmas egzistuoja ir už Vakarų pasaulio ribų, pavyzdžiui, Indijoje, kur labiau akcentuojama lygybė prieš įstatymą ir valstybės neutralumas bei vienodas atsitraukimas nuo visų religijų, tačiau ne visiškas atskyrimas. Pastarasis Indijos atveju vadinamas intervenciniu sekuliarizmu, kai valstybė įsikiša, kad panaikintų religijos praktiką, kuri, jos nuomone, prieštarauja konstituciniams principams. Sekuliarizmą remiantys tikslai ir argumentai labai skiriasi, pradedant teiginiais, kad tai yra esminis modernizacijos elementas arba kad religija ir tradicinės vertybės yra atsilikusios ir skaldančios, iki teiginio, kad tai vienintelis tikėjimo laisvės praktinio įgyvendinimo garantas.

Pirmasis „sekuliarizmo“ terminą šiuolaikine prasme pavartojo britų rašytojas agnostikas Džordžas Holjoukas 1851 m. Manydamas, kad „ateizmas“ yra per daug apsunkinantis terminas, ieškojo termino, apibūdinančio poziciją, propaguojančią gyvenimą remiantis tik natūralistiniais (pasaulietiniais) principais, tačiau nebūtinai atmetant religiją, taip suteikiant galimybę bendradarbiauti su tikinčiaisiais. Holjouko sekuliarizmo apibrėžimas skiriasi nuo vėlesnių rašytojų. Kai kurių humanistų teigimu, Holjoukas pateikė sekuliarizmo apibrėžimą, „labai panašų į šiuolaikinius humanizmo apibrėžimus… platesnius nei tik ateizmas“. Šiuolaikiškesni sekuliarizmo apibrėžimai labiau susiję su bažnyčios ir valstybės atskyrimu, o ne su asmeniniais įsitikinimais.

## Šaltiniai

## Taip pat skaitykite

* Laicizmas
* Sekuliarizacija
# Koncernas

**Koncernas** – daugelio teisiškai nepriklausomų įmonių susivienijimas (*įmonių grupė*), tampant atskiru ūkinės veiklos vienetu, esant bendram vadovavimui.

Koncerno valdomos įmonės vadinamos **dukterinėmis įmonėmis**.

Motininė bendrovė (holdingas) turi dukterinės įmonės (arba dar kitaip vad. kontroliuojamos įmonės) akcijų, suteikiančių daugiau kaip 30 procentų bendro balsų skaičiaus.

Motinines bei dukterines įmones sieja glaudus ryšys. Tarp juridinių asmenų jis pasireiškia kontrole arba dalyvavimu. Jei asmuo kontroliuoja du ar daugiau asmenų, laikoma, jog pastarieji taip pat yra susiję glaudžiu ryšiu.

## Apibrėžimas

Koncernas yra tokia įmonių grupė, į kurią įeina:

* patronuojančioji įmonė,
* patronuojančios dukterinės įmonės,
* įmonės, kuriose patronuojanti įmonė ar jos dukterinės įmonės dalyvauja,
* įmonė, nors ir nesusijusi ryšiais su kita ar kitomis įmonėmis, tačiau:
	+ valdoma bendrai remiantis su šiomis įmonėmis sudarytomis sutartimis ar steigimo dokumentuose esamomis nuostatomis **arba**
	+ jos ir kitos ar kitų įmonių *dauguma* administracijos, valdymo ar priežiūros *organų narių* (per finansinius metus iki konsoliduotos finansinės atskaitomybės sudarymo) *yra tie patys asmenys*.

## Mišrūs koncernai

Mišrios veiklos kontroliuojančioji (holdingo) įmonė (koncernas) yra patronuojanti įmonė, kita negu prižiūrima įmonė, kuri kartu su savo dukterinėmis įmonėmis, iš kurių bent viena yra prižiūrima įmonė, kuri turi buveinę užsienio valstybėje, ir su kitomis įmonėmis sudaro įmonių konglomeratą (koncerną).

## Nuorodos

* leksikon.org: Multinacionaliniai koncernai (danų k.) Archyvuota kopija 2006-06-17 iš Wayback Machine projekto.
* Bendrovių formos, fortunecity.com **(**vok.**)**
# Vaiko teisės

**Vaiko teisės** - vaikams priskiriamos ir garantuojamos teisės. Pasauliniu mastu jas įtvirtino JT Vaiko teisių konvencija, priimta JT Generalinės asamblėjos 1989 metų lapkričio mėn. Ratifikuota daugelyje pasaulio valstybių.

## Problemos

Nepaisant tarptautinės bendrijos pastangų užtikrinti vaiko teises, tarptautiniuose aktuose įtvirtinti minimalūs vaikų apsaugos standartai nėra visose valstybės įgyvendinti. Vyksta prekyba vaikais, jie išnaudojami (karo metu, verčiami dirbti ir kt.).

## Dokumentai

* Vaiko teisių konvencijos tekstas
# Emocinis nestabilumas

**Emocinis nestabilumas** – psichologinė žmogaus būsena, kuriai būdingas lengvas perėjimas į kraštutinumus, greiti ir dažni emocijų pasikeitimai.

Asmuo, esantis nestabilios emocinės būsenos, neadekvačiai reaguoja į aplinkinius veiksnius. Labai dažnai tokiems asmenims atsiranda baimės priepuoliai, susierzinimas, dažnai užsipuola ar susigraudina.

Tokie asmenys dažnai vadinami neurotikais, sunkiai kontroliuoja savo elgesį ir susitvarko stresinėse situacijose.

## Taip pat skaitykite

* Emociškai nestabilaus tipo asmenybės sutrikimas
# Pediatrija

Pediatras Kenijoje
**Pediatrija** (sen. gr. παιδός = *vaikai* + sen. gr. ἰατρεία = *gydymas*) – medicinos mokslo šaka, tirianti vaiko anatomijos bei fiziologijos ypatybes; vaikų ligas, jų gydymą, profilaktiką, diagnostiką. Pagrindinis pediatrijos tikslas – sudaryti optimalias sąlygas augančiam vaikui fiziškai vystytis, būti atspariam žalingiems veiksniams, palaikyti vaiko sveikatos būklę arba išgydyti vaiką ligos atveju.

Pediatrija gali būti prevencinė, klinikinė, mokslinė, socialinė ir aplinkos.

## Lietuvoje

Kaip atskira disciplina pediatrija susiformavo XIX a. pirmoje pusėje. Kai kurie pediatrijos klausimai Vilniaus universitete buvo nagrinėjami jau tada – XVIII a. pabaigoje ir XIX a. pradžioje. 1805 m. LDK gydytojas Andrius Sniadeckis parašė knygą „Pastabos apie vaikų fizinį auklėjimą“. 1904 m. Vilniuje įsteigta pirmoji Lietuvoje vaikų ligoninė. 1991 m. Lietuvoje buvo įkurtas Vaikų psichiatrijos ir socialinės pediatrijos centras**.**

## Šaltinis
# Žmogaus amžiaus tarpsniai

Trys žmogaus amžiai. Džordžonė, 1500–1510. Florencija (Italija)
**Žmogaus amžiaus tarpsniai** – žmogaus gyvenimo laikotarpiai išskiriami pagal tam tikrus biologinius, psichologinius, sociologinius kriterijus.

Išskiriamos pagrindinės žmogaus raidos stadijos: kūdikystė (pirmieji gyvenimo metai), vaikystė (nuo 2 m. iki lytinio brendimo pradžios), paauglystė (nuo lytinio brendimo iki 20 m.; tame tarpe jaunystė), suaugystė arba jaunas suaugęs žmogus (20–40 m.), vidurinio amžiaus žmogus (40–60 m.), senatvė (daugiau kaip 60 m.). Tačiau šių stadijų pavadinimai yra tik sutartiniai, o pereinamieji laikotarpiai nėra griežtai apibrėžti.

## Kriterijai

Skiriami keli amžiaus vertinimo kriterijai:

* Biologinis amžius – organizmo amžius pagal organizmo anatominio ir/ar fiziologinio subrendimo (atsižvelgiama į antrinius lytinius požymius, skeleto augimą, dantų atsiradimą) ar susidėvėjimo lygį (atsižvelgiama į degeneracinius procesus ir atsirandančius senėjimo požymius). Biologinis amžius išreiškiamas chronologiniu amžiumi, kurį vidutiniškai atitinka individo biologinė branda. Tačiau brendimas gali būtu tiek ankstyvas, tiek vėlyvas, o suaugusio žmogaus chronologinis ir biologinis amžius gali skirtis 10 m.
* Psichologinė ir socialinė branda – individo įvertinimas pagal psichologinio subrendimo lygį ir praeitus gyvenimo etapus.

## Žmogaus ontogenezės tarpsniai

Pagal I. Aršavskį.

| Tarpsnio aprašas | trukmė ar laikas |
| --- | --- |
| **Antenatalinis** |  |
| Užuomazginis (germinalinis) | 1 savaitė |
| Embrioninis, susidedantis iš dviejų mažesnių tarpsnių (histotrofinio ir tryninės kraujotakos) | 2-6 savatės |
| Embriofetalinis (neofetalinis) | 7-8 savaitės |
| Vaisiaus (fetalinis, kitaip hemo-amniotrofinės mitybos) | 9-40 savaitės |
| **Postnatalinis** |  |
| Naujagimystė (neonatalinis). Maitinama krekenomis. | iki 8 dienos |
| Kūdikystė; laktotrofinės mitybos. Matitinama pienu. | 1-30 savaitė |
| Kūdikystė; mišrios mitybos. Maitinama pienu ir kitokiu maistu. | 7-12 mėnuo |
| Ankstyvoji vaikystė; lopšelinis amžius. Įsisavinamas vaikščiojimas ir bėgiojimas. | 1-3 metai |
| Pirmoji vaikystė; ikimokyklinis amžius. | 4-6 metai |
| Antroji vaikystė; jaunesnysis mokyklinis amžius | 7-12 metai |
| Paauglystė; vyresnysis mokyklinis amžius; lytinės brandos amžius | 13-16 metai |
| Vėlyvoji paauglystė; jaunuolio amžius; stabilizuojasi lytinė branda | 17-20 metai |
| Suaugusio žmogaus amžius | 21-50 metai |
| Pagyvenusio žmogaus amžius | 51-70 metai |
| Senatvė | 71-90 metai |
| Ilgaamžių tarpsnis | nuo 91 metų |

## Išnašos

## Papildomam skaitymui

* Филипп Арьес. Возрасты жизни Archyvuota kopija 2022-06-30 iš Wayback Machine projekto. // Арьес Ф. Ребенок и семейная жизнь при Старом порядке. Екатеринбург: Изд-во Урал. ун-та, 1999, с. 26-43

## Nuorodos

* Коробков А.В. (ред.) Нормальная физиология. М., 1980. 560 стр.
* Тельцов Л.П. (2007) Здоровье и законы индивидуального развития.
# Tulu Nadu

| Tulu Nadu |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** |  Indija |
| **Administracinis centras** | Mangaloras |
| **Rajonai** | 3 |
| **Oficialios kalbos** | tulų |
| **Įkūrimo data** | neoficialus |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 3 957 071 |
| **Plotas** | 10 432 km² |
| **Tankumas** (2001) | 379 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Tulu NaduVikiteka |

**Tulu Nadu** (angl. *Tulu Nadu*) – Indijos regionas, kuriame kalbama tulų kalba ir kuris siekia įgyti pripažintą autonomiją. Apima dalį dabartinių Indijos Karnatakos (*Dakshina Kannada* ir *Udupi* rajonai) ir Keralos valstijų (*Kasaragod* rajonas) teritorijų. Pagrindiniai miestai yra *Mangalore*, *Udupi* ir *Kasaragod*.

## Istorija

Kraštovaizdis Tulu Nadu kaime
III–IV a. pr. m. e. Tulu Nadu regione gyveno tauta, kurią Sangamo laikotarpio veikaluose vadino *Konkilankocar* arba *Kōcar*. Manoma, kad ši tauta yra ta pati kaip ir *satjaputrai* (*Satyaputras*) Ašokos laikų raštuose.

Istoriškai Tulu Nadu apima du atskirus regionus – Haiva ir Tuluva. Prieš 1100 metų šią teritoriją valdė *Sullia* karaliai Balalai. XIII a. Udupyje *Madhvacharya* pastatė 8 vienuolynus (mathas).

Tulu Nadu buvo tėvynė dinastijos, kuri įkūrė Vidžajanagarų imperiją. Vidžajanagarų imperijoje Tulu Nadu buvo padalintas į du administracinius vienetus – *Mangaluru Rajya* ir *Barakuru Rajya*. Tulu Nadu iki XVII a. valdė Vidžajanagarų imperijos vasalai. Ilgiausiai Tulu Nadu valdžiusi dinastija buvo Alupai. Alupai buvo keleto žymių Karnatakos dinastijų vasalai. Pirma dinastija, kuria pavaldūs Alupai klestėjo, buvo Kadambai iš Banavasio. Vėlesni Alupų sinjorai buvo Raštrakutai iš Manjakhetos, Čalukjai iš Badamio, Čalukjai iš Kaljanio, Hoisalai iš Durasamudros ir Vidžajanagarai. Alupai buvo praktiškai savarankiški, ir jų pavaldumas buvo faktiškai nominalus.
Alupai valdė, kol XIV–XVII a. Tulu Nadu dominavo Vidžajanagarai. Jų dominavimo laikais regionas itin suklestėjo, iškilo Barkuras ir *Mangalore*. Žlugus Vidžajangarų imperijai didžiąją dalį Tulu Nadu ėmė valdyti Keladžio Najakai.

Tipiškas Tulu Nadu namas, stogo konstrukcijoje panaudotos Mangaloro čerpės
## Šaltiniai
# Britų Kolumbija

| Britų Kolumbija angl. *British Columbia* pranc. *Colombie-Britannique* |
| --- |
|

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** |  Kanada |
| **Administracinis centras** | Viktorija (Kanada) |
| **Oficialios kalbos** | anglų *(de facto)* |
| **Įkūrimo data** | 1871 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 5 214 805 |
| **Plotas** | 944 735 km² |
| **Tankumas** (2021) | 6 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.gov.bc.ca |
|  **Vikiteka** | Britų KolumbijaVikiteka |

**Britų Kolumbija** (pranc. *Colombie-Britannique*, angl. *British Columbia*) – provincija Kanados vakaruose, prie Ramiojo vandenyno. Rytuose ribojasi su Alberta, šiaurės rytuose – su Šiaurės Vakarų teritorijomis, šiaurėje – su Jukono teritorija. Pietuose turi sieną su JAV (Vašingtono, Aidaho ir Montanos valstijomis), o šiaurės vakaruose siekia Aliaską. Vakaruose skalauja Ramusis vandenynas. Jo pakrantėje išsibarstę daugybė provincijai pavaldžių salų (svarbiausia – Vankuverio sala, salynas – Karalienės Šarlotės salos ir kt.). Administracinis centras – Viktorija, nors didžiausias miestas – Vankuveris.

## Geografija

Provincija kalnuota. Vakarine provincijos dalimi driekiasi aukštos kalnų grandinės – Uoliniai kalnai, Pakrantės kalnagūbris, kurios rytuose žemėja. Aukščiausias vieta – Fervederio kalnas, 4671 m. Svarbiausios upės – Freizeris, Kolumbija. Yra didelis Okanagano ežeras.

Yra 7 nacionaliniai parkai: Ledyno nacionalinis parkas, Įlankos salos nacionalinis parkas, Gvaji Hano nacionalinis parkas, Kutenėjaus nacionalinis parkas, Revelstoko kalno nacionalinis parkas, Ramiojo vandenyno krašto nacionalinis parkas ir Joho nacionalinis parkas.

## Ūkis

Apie 70 % teritorijos užima miškai. Veikia medžio apdirbimo pramonė. Kasamos švino, cinko, vario, geležies rūdos, taip pat – auksas ir sidabras. Šiaurėje išgaunama nafta, gamtinės dujos.

## Didžiausi miestai

* Vankuveris – 631,4 tūkst. gyv. (2016 m.)
* Surėjus – 517,8
* Barnabis – 232,7
* Ričmondas – 198,3
* Abotsfordas – 141,4
* Kokitlamas – 139,3
* Kelouna – 127,3

Kapilano ežeras
Vankuverio centras
## Šaltiniai

|  |  |
| --- | --- |
| **Kanados provincijos ir teritorijos** |  |
| **Provincijos:** Alberta | Britų Kolumbija | Kvebekas | Manitoba | Naujasis Bransvikas | Naujoji Škotija | Niufaundlandas ir Labradoras | Ontarijas | Princo Edvardo sala | Saskačevanas | |
| **Teritorijos:** Jukonas | Nunavutas | Šiaurės Vakarai |
# Gyvūnų gerovė

Paukštynuose paplitęs vištų laikymas nedideliuose garduose yra vienas iš pastaruoju metu keliamų gyvūnų gerovės klausimų.
**Gyvūnų gerovė** – fizinė ir psichologinė gyvūnų būsena. Terminas taip pat gali būti vartojamas apibūdinant žmonių susirūpinimą gyvūnų auginimo, transportavimo, žudymo ir kitokio elgesio su jais būdais ar sąlygomis; taip pat įvardinant požiūrį į žmonių ir kitų rūšių gyvūnų santykius, pavyzdžiui, diskusijose dėl gyvūnų apsaugos ar gyvūnų teisių.

Susirūpinimas gyvūnų gerove yra grindžiamas pripažinimu, jog gyvūnai yra jautrios būtybės, gebančios jausti skausmą, kentėti, turinčios individualius poreikius. Šiuo pagrindu siekiama, jog žmogaus naudojami gyvūnai išvengtų bereikalingo skausmo, jiems būtų užtikrinamos tam tikros gyvenimo ar elgesio su jais sąlygos.

Įstatymuose gyvūnų gerovės reikalavimai atsirado XIX a., pirmiausia Britanijoje. Šiuo metu elgesį su gyvūnais reguliuoja daugelis valstybių, tam dėmesys skiriamas veterinarijos moksle, bandymuose su gyvūnais, bioetikoje; šioje srityje veikia atskiros valstybinės institucijos ir nevyriausybinės organizacijos.

Gyvūnų gerovė yra kritikuojama iš dviejų priešingų pozicijų. Viena iš jų teigia, kad gyvūnai nėra sąmoningi, nesuvokia savo gyvenimo kokybės ir todėl nėra būtinybės ją gerinti. Kita pozicija grindžiama gyvūnų teisių idėjomis, teigiant, kad gyvūnai apskritai neturėtų būti vertinami kaip nuosavybė ir naudojami žmonių poreikiams tenkinti. Manoma, jog rūpinimasis gerove nukreipia dėmesį nuo esminių etinių gyvūnų naudojimo klausimų (pavyzdžiui: ar pats gyvūnų išnaudojimas yra pateisinamas net ir užtikrinus jiems palyginti geras gyvenimo sąlygas?) ir lemia tolimesnę ydingų žmogaus ir gyvūnų santykių tąsą. Tačiau yra ir manančių, jog didėjantys gyvūnų gerovės reikalavimai palaipsniui nuves link gyvūnų teisių įgyvendinimo.

Lietuvoje gerovės politiką formuoja dvi – Aplinkos (atsakinga už laukinių gyvūnų bei gyvūnų augintinių gerovės politiką) ir Žemės ūkio (rūpinasi ūkinių – dėl maisto ar kitų ūkinių tikslų laikomų gyvūnų gerove) ministerijos.

## Taip pat skaitykite

* Kruvinasis sportas
* Šv. Pranciškus Asyžietis
* Medžioklė
* Brakonieriavimas
* Zoologijos sodas

## Šaltiniai
# Ahimsa

**Ahimsa** (skr. अहिंसा = IAST: *ahiṃsā* „nekenkimas, nežudymas“) – etinis principas džainizme, budizme ir hinduizme. Tai atsisakymas naudoti prievartą, siekiama mintimis, žodžiais bei veiksmais nesukelti fizinio ir dvasinio skausmo.

Ahimsos principą iškėlė džainų asketai. Pasak džainų, žmonių, gyvūnų, negyvosios materijos, net atomų esmė yra gyvybė (*jīva*), todėl nenorėdami sužaloti ar sunaikinti kokios nors gyvos būtybės džainizmo išpažinėjai imasi visų priemonių, mažinančių prievartą: jie nevalgo jokios mėsos, kiaušinių, šakniagumbių, nuo vabzdžių kelią pasišluoja šluotele ir ryši ant burnos skepetą. Ahimsa jiems reiškia gerą karmą ir išsilaisvinimą iš atgimimų rato. Vėliau ahimsa prarado savo pirminę motyvaciją, sąvokos reikšmė išsiplėtė.

Budizme ahimsa laikomi visi moraliniai priesakai: draudimas žudyti, prievartauti, vogti, meluoti, šmeižti, šiurkščiai kalbėti, skleisti paskalas, geisti svetimo turto, puoselėti piktą valią ir klaidingas pažiūras. Visose budistinės kultūros šalyse remiantis ahimsa vienuoliams privalomas vegetarizmas.

Mahatma Gandis ahimsos principą (nesipriešinti blogiui smurtu) pritaikė Indijos išsivadavimo judėjime.

## Šaltiniai
# Prekyba dramblio kaulu

Prekyba dramblio kaulu Rytų Afrikoje XIX a. pabaigoje.
**Prekyba dramblio kaulu** – prekyba dramblių durklais (dramblio kaulu). Ji turi ilgą istoriją, tačiau XX a., susirūpinus dramblių skaičiaus mažėjimu, buvo pradėta reguliuoti ir galiausiai uždrausta 1989 m. CITES konvencijos pagalba.

## Istorija

Manoma, kad pirmieji pradėję organizuotą prekybą dramblio kaulu buvo finikiečiai. Viduramžiais prekyba dramblių durklais vyko tarp Europos ir Centrinės Afrikos. XX a. pradžioje dramblio kaulo paklausa stipriai išaugo, atsirado pirmieji ją reguliuojantys susitarimai. 1900 m. Afrikoje kolonijų turinčios Europos šalys pasirašė susitarimą, draudžiantį prekiauti lengvesniais nei 5 kg durklais, taip siekdamos sustabdyti jaunų dramblių žudymą, tačiau jis neįsigaliojo. Dar kartą tas pats reikalavimas buvo priimtas 1933 m., tačiau praktikoje nebuvo veiksmingas ir prekyba po Antrojo pasaulinio karo toliau augo. Aštuntajame ir devintajame dešimtmetyje dramblio kaulo paklausa pasiekė didžiausią lygį: kasmet Afrikos šalys eksportuodavo apie 1000 tonų durklų, daugiausiai į Japoniją, Europą ir Šiaurės Ameriką. Šiuo laikotarpiu Kenijoje, Tanzanijoje, Ugandoje ir kitose Afrikos šalyse dramblių skaičius stipriai sumažėjo.

Siekiant išsaugoti nykstančius dramblius, 1989 m. vykusiame CITES konvencijos susirinkime šie gyvūnai buvo perkelti į griežčiausią pirmąją kategoriją, taip uždraudžiant tarptautinę prekybą jų dalimis, įskaitant ir dramblio kaulą. Tam pritarė didžioji dauguma valstybių, išskyrus kelias Afrikos šalis. Pastarosios vėliau siekė sušvelninti draudimą, argumentuodamos, kad dramblių populiacijos auga, o prekyba dramblio kaulu padėtų šalims gauti papildomų pajamų. 1997 m. CITES pirmą kartą leido Zimbabvei, Botsvanai ir Namibijai parduoti sukauptas dramblio kaulo atsargas Japonijai. Panašus leidimas buvo priimtas ir 2002 m.

Nepaisant draudimo, dramblio kaulas išlieka svarbia preke tarptautinėje juodojoje rinkoje.

## Diskusija

Prekyba dramblio kaulu yra sukėlusi daug diskusijų, ypač dėl to, ar draudimas yra geriausias būdas apsaugoti dramblius. Draudimą palaikantys teigia, kad:

* draudimą lengviau kontroliuoti, nes nėra pakankamai techninių galimybių griežtai sekti prekybą;
* draudimas neskatina valstybių medžioti dramblius, tikintis, kad vėliau dramblio kaulą bus galima pelningai parduoti;
* draudimas skatina ieškoti kitų būtų, kaip gauti pelną iš dramblių, pavyzdžiui, vystant turizmą.

Prekybos šalininkai argumentuoja, kad:

* dramblio kaulas bet kuriuo atveju kaupiasi, nes yra surenkamas iš natūraliai mirusių arba legaliai sumedžiotų dramblių, todėl draudimas jį panaudoti yra vertingo ištekliaus švaistymas;
* reguliuojama prekyba yra pajamų šaltinis neturtingoms Afrikos šalims;
* pajamos iš dramblio kaulo būtų iniciatyva vietinėms bendruomenėms saugoti dramblius nuo išnykimo.

## Šaltiniai