Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Bermuda

| Bermudaangl. *Bermuda* |
| --- |
|

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
| Vėliava | Herbas |

 |
|  Bermuda žemėlapyje |
| **Valstybinė kalba** | anglų |
| **Sostinė** | Hamiltonas |
| **Didžiausias miestas** | Sent Džordžas |
| **Valstybės vadovai**  • Karalius  • Gubernatorius  • Ministras Pirmininkas |  Karolis III John Vereker Ewart Brown |
| **Plotas**  • Iš viso  • % vandens |  53,3 km2 (224) - |
| **Gyventojų**  • 2017  • Tankis |  61 352 (207) 1234 žm./km2 (8) |
| **BVP**  • Iš viso  • Vienam gyventojui | 2004 (progn.) 4,5 mlrd. $ (165) 69 900 $ (1) |
| **Valiuta** | Bermudos doleris |
| **Laiko juosta**  • Vasaros laikas | UTC-4 UTC-3 |
| **Nepriklausomybė**   |     |
| **Interneto kodas** | .bm |
| **Telefono kodas** | 1-441 |
| **Kirčiavimas** | Bermudà, Bermùdų sãlos  |

**Bermuda** (*Bermudai*, *Bermudų salos* angl. *Bermuda Islands*) – Jungtinės Karalystės užjūrio teritorija, esanti Atlanto vandenyne, maždaug už 975 km į rytus nuo JAV. Koloniją sudaro per 150 vulkaninės kilmės salų, užimančių 58,8 km² plotą. Administracinis centras – Hamiltonas, išsidėstęs didžiausioje saloje.

Salos yra šiaurinis Bermudų trikampio pakraštys.

## Istorija

Salyną 1503 m. atrado ispanas Chuanas Bermudesas, 1684 m. Bermuda tapo Didžiosios Britanijos kolonija. 1968 m. Bermuda gavo vidaus savivaldą, bet iki šiol priklauso Jungtinei Karalystei. Dauguma gyventojų – buvusių vergų juodaodžių, portugalų ir britų palikuonys. Pragyvenimo lygis aukštas, per 1995 m. referendumą dauguma gyventojų nusprendė, kad nepriklausomybė jiems nereikalinga.

Bermudos kraštovaizdis
## Geografija

Bermuda yra Sargaso jūroje, turi 103 km kranto liniją. Didžiausioji Bermudos sala yra užgesusio povandeninio ugnikalnio viršūnė. Jos aukštis iškyla į 79 m. Aplink ją gausu smulkesnių salų ir salelių (181: Somerseto, Šv. Jurgio, Šv. Dovydo ir kt.). Klimatas tropinis, vidutiniškai drėgnas. Šalčiausio mėnesio (kovo) vidutinė temperatūra yra 16,7 °C, šilčiausio (rugpjūčio) – 26,7 °C. Per metus iškrenta ~1350 mm kritulių.

Auga Bermudos kedrų giraitės, mangrovės, įveistos kokospalmės.

## Ekonomika

Gyventojai kaupia vandens atsargas, kai lyja. Salyno klimatas švelnus ir drėgnas, juolab, kad salas skalauja šiltoji Golfo srovė. Bermudoje tarpsta mangrovės ir daugybė žydinčių augalų, tačiau tinkamos dirbti žemės maža, todėl vienintelė žemės ūkio kultūra, kurią eksportuoja Bermuda – žydinčios lelijos. Pastaruoju metu turistų sumažėjo, bet turizmas šalies ūkiui tebėra labai svarbus. Daugiau kaip 80 proc. turistų atvyksta iš JAV. Svarbiausios Bermudos ūkio šakos – bankininkystė ir draudimo verslas. Pagrindinės eksporto prekės yra: laivų ir lėktuvų degalai, vaistai, parfumerijos gaminiai.

## Šaltiniai
# Henrik Pontoppidan

| Henrik Pontoppidan |
| --- |
|  |
| Henrikas Pontoppidanas 1913 metais |
| Gimė | 1857 m. liepos 24 d.  |
| Mirė | 1943 m. rugpjūčio 31 d. (86 metai)  |
|  |
| Veikla | danų romanistas, novelistas. 1917 m. apdovanotas Nobelio literatūros premija. |
|  |
|  **Vikiteka** | Henrik Pontoppidan |

**Henrik Pontoppidan** (*Henrikas Pontopidanas*, 1857 m. liepos 24 d. – 1943 m. rugpjūčio 31 d.) – danų romanistas, novelistas. 1917 m. apdovanotas Nobelio literatūros premija.

## Biografija

Gimė Frederisijoje pastoriaus šeimoje. Mokėsi politechnikume. Dirbo mokytoju. Nuo 1881 m. atsidėjo rašytojo darbui.

## Kūryba

Pontopidanas – XX amžiaus pradžios danų valstietiškojo realizmo ideologas. Ankstyvosios novelės daugiausia patriarchalinio kaimo tematika. Kūrybos viršūnė – romanų trilogija „Pažadėtoji žemė“. Dilogijoje „Peras, laimės kūdikis“ rašytojas atskleidžia plačią Danijos panoramą nuo XIX amžiaus 8-ojo dešimtmečio pabaigos iki pirmojo pasaulinio karo.

* Novelių rinkiniai: „Pakirpti sparnai“ (1881), „Lūšnose“ (1887), „Kaimo vaizdai“ (1883).
* Romanai: trilogija „Pažadėtoji žemė“ (1891–1895), dilogija „Peras, laimės kūdikis“ (1898–1904).
# Racionalizmas

*Kitos reikšmės – Racionalizmas (reikšmės).*
**Racionalizmas** (lot. *rationalis* 'protingas') – epistemologijos kryptis, kuri laiko, kad protas turi autonomišką, nuo patyrimo nepriklausančią tikrovės pažinimo galią. Šiuo požiūriu racionalizmas priešingas empirizmui, kuris negali paaiškinti, kaip nuo visuomet konkretaus, riboto patyrimo protas pereina prie sprendinių, kurie turi loginių visuotinumo ir būtinumo požymių.

Racionalizmas, pripažindamas, jog protas bei jo kriterijai iš dalies yra savarankiški, pirmiausia stengėsi pagrįsti matematikos ir teorinės gamtotyros specifiką, tačiau pačios to savarankiškumo prigimties nepaaiškino. Tiek empirizmui, tiek racionalizmui bendra epistemologinė pozicija: žmogus pažindamas santykiauja su tikrove vien kaip stebėtojas.

Racionalizmo idėjų būta jau senovės graikų filosofijoje (Sokratas, Platonas), tačiau teoriškai ši kryptis buvo išplėtota tik XVII a., kai filosofija, siekdama atsiriboti nuo scholastinės tradicijos, išsikėlė uždavinį apibrėžti tikro pažinimo būdus ir kriterijus. Žymiausias naujųjų laikų racionalizmo teoretikas buvo R. Dekartas, iškėlęs prielaidą, kad idėjos įgimtos ir intuityviai akivaizdžios. Racionalizmas buvo plėtojamas B. Spinozos, G. V. Leibnico, klasikinio vokiečių idealizmo.

## Šaltiniai
# Rolf Maximilian Sievert

| Rolfas Maksimilianas Sivertas šved. *Rolf Maximilian Sievert* |
| --- |
|  |
| R.M. Sivertas |
| Gimė | 1896 m. gegužės 6 d. Stokholmas,  Švedija |
| Mirė | 1966 m. spalio 3 d. (70 metų) Stokholmas,  Švedija |
|  |
| Veikla | švedų mokslininkas |
| Sritis | fizika, radiobiologija |
|  |
| Žinomas (-a) už | siverto matavimo vienetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Rolf Maximilian Sievert |

**Rolfas Maksimilianas Sivertas** (šved. *Rolf Maximilian Sievert*; 1896 m. gegužės 6 d.–1966 m. spalio 3 d.) – švedų fizikas, tyręs radiacijos poveikį biologiniams organizmams, vienas iš radiobiologijos pradininkų.

Mokslininko garbei jo vardu 1979 m. pavadintas išvestinis SI sistemos matavimo vienetas sivertas, kuriuo matuojama jonizuojančiojo spinduliavimo lygiavertė dozė – kokiu radiacijos kiekiu buvo apšvitintas žmogus ar kitas organizmas. Be to, neoficialiai jo vardu vadinamas Radiacinės saugos medalis (Siverto medalis), kas ketveri metai įteikiamas Karališkojoje Švedijos mokslų akademijoje.

## Biografija

R.M. Sivertas gimė Stokholme verslininko šeimoje. Baigęs mokyklą 1914 m. tęsė mokslą Karolio institute (*Karolinska Institutet*) ir Karališkajame technologijos institute Stokholme, 1919 m. įgijo magistro laipsnį Upsalos universitete. 1932 m. jam suteiktas daktaro vardas, pradėjo eiti profesoriaus pareigas Stokholmo universitete. 1924–1937 m. vadovavo *Radiumhemmet* fizikos laboratorijai. 1937 m. tapo vadovu Karolio instituto radiacinės fizikos fakultete, 1941 m. – profesoriumi.

Išėjęs į užtarnautą poilsį iki pat mirties tęsė aktyvią veiklą savo mėgiamose radiacijos dozių matavimo ir radiacinės saugos srityse.

## Mokslinė veikla

1919 m. R.M. Sivertas pradėjo bendradarbiauti su radiologais, siekdamas spręsti fizikines problemas, susijusias su radiacijos naudojimu medicinoje. Jis tyrė jonizuojančiosios spinduliuotės poveikį žmogaus organizmui kasdieniame radiologų darbe, natūralaus radiacinio fono įtaką. Jo vadovaujama *Radiumhemmet* fizikos laboratorija, kurią pats kūrė ir finansavo, tapo lydere pasaulyje radiacinės fizikos srityje. 1938 m. laboratorija persikėlė į Karolio ligoninę ir tapo Radiacinės fizikos skyriumi.

Iki 1920-ųjų metų gydymo įstaigose nebuvo standartizuotos pacientų apšvitos dozės. 1925 m. R.M. Sivertas įkūrė įstaigą, atsakingą už radiacijos naudojimo kontrolę visose šalies klinikose. Ilgainiui kontrolės programa plėtėsi, apimdama radiacijos taikymą visose srityse, tiek medicinoje, tiek pramonėje. R.M. Siverto iniciatyva 1941 m. Švedijoje buvo priimtas radiacinės saugos įstatymas.

1920–1940 m. R.M. Sivertas daug nusipelnė klinikinės fizikos srityje. Jis sukūrė metodiką, kaip apskaičiuoti vėžinių navikų absorbuotą dozę, įdiegė naujus prietaisus matuoti pacientų apšvitai, tarp kurių – visame pasaulyje žinoma Siverto kamera.

1964 m. įkūrė Tarptautinę radiacinės saugos asociaciją (*International Radiation Protection Association*).

## Nuorodos

* R.M. Siverto biografija[neveikianti nuoroda]
# Akras

Senieji matavimo vienetai fermoje

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šis straipsnis turi paveikslėlių su terminais kita kalba** Jei galite, išverskite arba pakeiskite lietuviškais. Tik tada bus galima ištrinti šį pranešimą. |

**Akras** (angl. *acre*, **ac**) – colinės sistemos ploto matavimo vienetas, nesantis SI sistemoje. Vienas akras lygus apytiksliai 4046,86 m². Vienas akras sudaro apie 40 % hektaro ploto (1 ac = 4046,856 m2 = 0,4047 ha).

Akras plačiai naudojamas JAV, Kanadoje, JK, Australijoje ir daugumoje Šiaurės Amerikos salų.

## Šaltiniai
# Šiuolaikinė sakmė

**Šiuolaikinė sakmė** (*sakmiškasis pasakojimas, miesto legenda, šių laikų mitas, šiuolaikinis gandas*) – šiuolaikinio visuomenės folkloro rūšis, pasakojimas, kuris laikomas esąs tikroviškas. Pasakojamas įvykis nebūtinai yra netikras. Pati istorija gali būti paremta tikrais faktais, tačiau jie dažniausiai stipriai iškraipyti ir perdėti siekiant kuo didesnio susidomėjimo. Tautosakos sistemoje sakmiškieji pasakojimai priklauso sakmių porūšiui, nes veikia kaip naratyvai apie tikroviškus nutikimus.

Pagal alternatyvų pavadinimą galima sieti su miestu, tačiau pasakojimai nebūtinai turi būti kilę miesto aplinkoje. Šios istorijos gyvuoja dabartinėje visuomenėje, kai didžioji dalis gyventojų yra miestų gyventojai. Tai savotiškas kontrastas su klasikiniais mitais, kai didžioji dalis žmonių gyveno kaimo vietovėse.

Savo turiniu sakmiškieji pasakojimai be galo įvairūs – nuo komiškų nutikimų iki siaubo istorijų. Pasakojama apie kraupius nusikaltimus (pvz., kūdikių kūnai naudojami gabenti narkotikams; grobiami žmonių organai), keistas avarijas, susidūrimus su antgamtinėmis būtybėmis (vaiduokliais, numirėliais, ateiviais), mirusiųjų pasaulio arba buvusio gyvenimo patirtis ir kt.

Šiuolaikinės sakmės neretai sparčiai pasklinda informavimo priemonėmis, pvz., el. paštu, socialiniais tinklais, taip pat spausdinamos žurnaluose, laikraščiuose.

## Literatūra

* Šlepavičiūtė I. *Sakmiškieji lietuvių naratyvai apie antgamtinio pasaulio patirtis XXI a. pr.: tradicijų tęstinumas ir kaita*, daktaro disertacija. Kaunas, VDU: 2016.
* Šlepavičiūtė I. „Sakmiškieji pasakojimai“. – Anglickienė L., Skabeikytė-Kazlauskienė G., Macijauskaitė-Bonda J. ir kt. *Šiuolaikinis moksleivių folkloras*. Vilnius, 2013, p. 186–213.
# Snapchat

Snapchat|  |
| Įkurta | 2011 m. rugsėjo mėn. |
| Įkūrėjas (-ai) | Bobby Murphy, Evan Spiegel |
| Centrinė būstinė | JAV |
| Paslaugos | Socialinis tinklas, nuotraukų ir vaizdo įrašų dalinimasis |
| Tinklalapis | snapchat.com |

**„Snapchat“** – vaizdo įrašų ir nuotraukų dalinimosi socialinis tinklas, 2011 m. sukurtas Stanfordo universiteto studentų Bobby Murphy ir Evan Spiegel.

2015 m. gegužės mėnesio duomenimis, programos naudotojai per dieną išsiųsdavo 2 milijardus vaizdo filmukų ir nuotraukų. Kompanijos vertė siekia 10-20 milijardų JAV dolerių. 2016 m. kasdieninis vartotojų aktyvumas pasiekė 7 milijardus žinučių peržiūrų.

2023 m. visame pasaulyje „Snapchat“ naudojosi daugiau kaip 750 mln. aktyvių vartotojų.

Programėlė yra prieinama iOS bei Android operacinėms sistemoms.

## Išnašos
# Atmosferos slėgis

Barometras – prietaisas matuoti atmosferos slėgiui
**Atmosferos slėgis** – toks slėgis, kuriuo kiekviename atmosferos taške oras suspaudžiamas aukščiau esančių atmosferos sluoksnių ir pats slegia aplinką. Atmosferos slėgį 1643 m. atrado paskutinis Galilėjaus mokinys Evandželistas Toričelis.

Atmosferos slėgis apatiniuose sluoksniuose keičiasi greičiau negu viršutiniuose. Aukštis, per kurį atmosferos slėgis pasikeičia vienu vienetu, vadinamas barometriniu žingsniu (mm Hg – nPa – mbar).

Horizontalusis barinis gradientas – tai slėgio kitimas horizontalioje plokštumoje izobaroms statmena kryptimi. Jis matuojamas mbar (hPa)/100 km. Horizontalaus barinio gradiento dydį rodo izobarų tankumas: kuo jos tankesnės, tuo didesnis horizontalusis barinis gradientas, taigi jis atvirkščiai proporcingas atstumui tarp izobarų. Vidutinė horizontalaus barinio gradiento vertė lygi 1-3 mbar/100 km.

Oro tankis didėja didėjant slėgiui ir mažėjant oro temperatūrai. Tačiau didžiausi oro tankio pasikeitimai vyksta kintant slėgiui. Patys žemiausi oro sluoksniai, kuriuos slegia visas atmosferos storis, turi didžiausią tankį. Dėl oro tankio mažėjimo kylant aukštyn tampa aišku, kad slėgio kitimas vyksta greičiau žemuose oro sluoksniuose negu viršutiniuose. Lygiai tą patį galima pasakyti, kad šaltoje oro masėje slėgis kylant aukštyn mažėja greičiau negu šiltoje oro masėje. Todėl esant vienodam slėgiui prie žemės paviršiaus tam tikras slėgis tam tikrame aukštyje šiltoje oro masėje bus aukščiau negu šaltoje oro masėje.

Atmosferos slėgis susidaro dėl gravitacinės Žemės traukos (oras turi svorį). Oro slėgio matavimo prietaisas – barometras. Dažniausiai naudojami gyvsidabrio barometras ir barometras-aneroidas. Oro slėgis matuojamas ir elektroniniais prietaisais. Oro slėgis matuojamas hektopaskaliais (hPa) arba milibarais (mb). Vidutinis (normalus) oro slėgis jūros lygyje yra 1013 hPa. Esant tokiam slėgiui, oras spaudžia Žemės paviršių 1,013 kg/cm² jėga. Atmosferos slėgio nejaučiame, nes mūsų organizmo viduje jis toks pat kaip ir išorėje. Atmosferos slėgis keičiasi – priklauso nuo aukščio v.j.l. ir temperatūros.

## Atmosferos slėgis ir aukštis virš jūros lygio

Kylant į viršų, atmosferos slėgis krinta, nes mažėja slegiantis oro stulpas. Nuo jūros lygio iki 1 km aukščio oro slėgis nukrinta vidutiniškai apie 10 hPa kas 100 m. Dar aukščiau šis kritimas lėtėja. 5 km aukštyje oro slėgis beveik perpus mažesnis nei jūros lygyje, o 15 km aukštyje – net 8 kartus. Bet kurios vietos normalaus oro slėgio rodiklis priklauso nuo jo aukščio v.j.l. Pavyzdžiui, Vilniaus (101 m v.j.l., Katedros aikštėje) normalus oro slėgis yra 1003 hPa, o Madrido (667 m v.j.l.) – 946 hPa.

## Atmosferos slėgio žemėlapiai

Žemėlapiuose oro slėgis vaizduojamas izobaromis. Sinoptiniuose žemėlapiuose atmosferos slėgis vaizduojamas konkrečiuoju laiku. Klimato žemėlapiuose nurodomas vidutinio atmosferos slėgio pasiskirstymas tam tikrą mėnesį pagal daugiamečių stebėjimų rezultatus.

## Taip pat skaitykite

* Barometras

## Šaltiniai
# Tibeto kalnynas

| Tibeto kalnynas |
| --- |
|  |
|  |
|  |
|  |
| Šalis | Kinija (Činghajus, Tibetas) |
|  |
| Aukščiausi kalnai | Kailašas |
| **Kalnagūbriai** | Tangalo, Kailašo, Ladako, kt. |
| **Upių ištakos** | Brahmaputra, Jangdzė, Huanghė, Indas, Salvinas, Mekongas, Satledžas |
| **Ežerai** | Namco, Selingas, Dangrajumas, Jamdrokas, Manasarovaras, Pangongas, Rakšastalis |
| **Uolienos** | smiltainis, skalūnai, kalkakmenis, gneisai, granitas |
| **Plotas** | 2,5 mln. km² |
|  |

**Tibeto kalnynas** arba **Tibeto plynaukštė**, **Tibeto–Činghajaus kalnynas**, (kin. 青藏高原, pinyin: *Qingzang gaoyuan*) – kalnų sistema Centrinėje Azijoje, Kinijoje (Tibeto AR, Činghajaus prov.), ir Indijoje (dalis Džamu ir Kašmyro provincijos), beveik sutampanti su istoriniu Tibetu. Aukščiausia ir viena didžiausių kalnų sistemų (plynaukščių) pasaulyje, dažnai vadinama „pasaulio stogu“.

Plotas ~2 mln. km². Pietuose riboja Himalajai, šiaurėje – Kunlunas, vakaruose – Karakorumas, rytuose – Hengduano kalnai. Vyrauja plokščios ir nedaug kalvotos aukštikalnių lygumos, iškilusios į 4000-5000 m aukštį, su kalnagūbriais, siekiančiais 6000-7000 m aukštį. Lygumas sudaro smiltainis, skalūnai, kalkakmenis, o kalnus – daugiausia gneisai ir granitas. Pietuose, palei Himalajus, Tibeto kalnynas leidžiasi į tektoninį lūžį – Transhimalajus.

Jakų ganyklos Tibeto kalnyne
Klimatas ryškiai kontinentinis, rūstus. Kritulių nuo 500–700 mm per metus pietuose, iki 100–200 mm šiaurėje. Žiemą sniego beveik nebūna. Sniego linija yra 5000-6000 m aukštyje (aukščiausia pasaulyje). Tangalo, Kailašo ir kituose kalnagūbriuose – ledynai. Daug ežerų (Namco, Selingas, Dangrajumas ir kt.). Tibeto kalnyne ištakas gauna daug didžiųjų Azijos upių: Indas, Brahmaputra, Salvinas, Mekongas, Jangdzė, Chvangchė. Vyrauja šaltosios kalnų pusdykumės ir dykumos, slėniuose – skurdūs krūmynai.

## Šaltiniai
# Harvard University Press

Harvard University Press|  |
| Pirminė įmonė | Harvard University |
| Įkurta | 1913 m. sausio 13 d. (1913-01-13) |
| Kilmės šalis | United States |
| Centrinė būstinė | Kembridžas, Masačusetsas,  JAV |
| Platinimas | TriLiteral (JAV) John Wiley & Sons (tarptautinis) |
| Svarbiausi darbuotojai | George Andreou (direktorius) |
| Leidinių tipai | Akademinė literatūra |
| Kiti pavadinimai | Belknap |
| Oficiali svetainė | www.hup.harvard.edu |

**Harvard University Press** (liet. *Harvardo universiteto leidykla*) – leidykla, įsikūrusi JAV, Harvardo universitete, šio universiteto padalinys. Leidžia daugiausia akademinę literatūrą. Leidykla turi biurus Kembridže (Masačusetso valstija) ir Londone (Anglija). Priklauso Amerikos universitetų leidyklų asociacijai. Nuo 2017 m. leidyklos direktoriumi paskirtas George Andreou.

Leidyklos biuras
## Leidyba

Tarp žymiausių autorių pažymėtini Eudora Welty, Walter Benjamin, E. O. Wilson, John Rawls, Emily Dickinson, Stephen Jay Gould, Helen Vendler, Carol Gilligan, Amartya Sen, David Blight, Martha Nussbaum ir Thomas Piketty. Leidykla garsėja antikinės graikų ir lotynų literatūros serijos „Loeb Classical Library“, renesanso „I Tatti Renaissance Library“, viduramžių „Dumbarton Oaks Medieval Library“, indų literatūros klasikos „Murty Classical Library of India“ knygų leidyba.

## Bibliografija

* Hall, Max. *Harvard University Press: A History*. 1986, Cambridge, MA: Harvard University Press. ISBN 978-0-674-38080-6.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
# Spinduliuotė

Trijų skirtingų tipų jonizuojančiosios spinduliuotės santykiniai gebėjimai prasiskverbti per kietąją medžiagą. Alfa daleles (α) sustabdo popieriaus lapas, o beta daleles (β) sustabdo aliuminio plokštelė. Gama spinduliuotė (γ) yra slopinama, kai prasiskverbia per storą švino plokštę.
Tarptautinis jonizuojančiosios spinduliuotės (radioaktyvumo) simbolis.
**Spinduliuotė** arba **radiacija** (lot. *radiatio* – ‘spinduliavimas’) – energijos išskyrimas arba perdavimas elektromagnetinių bangų ar dalelių pavidalu bet kurioje terpėje.

Spinduliuotė gali būti dviejų pagrindinių rūšių: jonizuojančioji ir nejonizuojančioji. Jonizuojančioji spinduliuotė turi pakankamai energijos (daugiau nei 10 eV), kad jonizuotų atomus ir molekules, sukurtų jonus bei nutrauktų cheminius ryšius. Ji gali būti dalelinė (dalelių), pvz., alfa dalelių arba neutronų, formos arba spindulių, pvz., gama spindulių ar rentgeno spindulių, formos.

## Spinduliuotės rūšys

Yra skiriamos 4 spinduliuotės rūšys:

* Elektromagnetinė spinduliuotė:
	+ Radijo bangų spinduliuotė;
	+ Mikrobangų spinduliuotė;
	+ Optinė spinduliuotė:
		- Infraraudonoji spinduliuotė;
		- Regimoji šviesa;
		- Ultravioletinė spinduliuotė.
	+ Rentgeno spinduliuotė;
	+ Gama (γ) spinduliuotė.
* Dalelinė (dalelių) spinduliuotė:
	+ Alfa (α) spinduliuotė;
	+ Beta (β) spinduliuotė;
	+ Protonų spinduliuotė;
	+ Neutronų spinduliuotė.
* Akustinė spinduliuotė:
	+ Ultragarsas;
	+ Garsas;
	+ Seisminės bangos.
* Gravitacinė spinduliuotė.

## Spinduliuotės pavyzdžiai

Elektromagnetinę spinduliuotę ir dalelinę spinduliuotę pagal poveikį medžiagai galima suskirstyti į jonizuojančiąją ir nejonizuojančiąją:

| Spinduliuotės rūšis | Elementarus krūvis | Masė (MeV/c²) |
| --- | --- | --- |
| Elektromagnetinė spinduliuotė | Nejonizuojanti | Radijo bangos | 0 | 0 |
| Mikrobangos |
| Terahercinė spinduliuotė |
| Infraraudonoji spinduliuotė |
| Regimasis spektras |
| Ultravioletinė spinduliuotė |
| Netiesiogiai jonizuojanti | Tolimoji UV spinduliuotė |
| Rentgeno spinduliai |
| Gama spinduliai |
| Dalelinė spinduliuotė | Neutronas | 0 | 940 |
| Tiesiogiai jonizuojanti | Elektronas / beta minus (β−) | –1 | 0,511 |
| Pozitronas / beta plius (β+) | +1 | 0,511 |
| Miuonas | –1 | 106 |
| Protonas | +1 | 938 |
| 4He jonas / alfa dalelė α | +2 | 3 730 |
| 12C jonas | +6 | 11 193 |
| Kiti jonai | Įvairus | Įvairi |

Kiti:

* Kosminiai spinduliai
* Reliktinis spinduliavimas
* Stabdomoji spinduliuotė
* Šiluminis spinduliavimas
* Sinchrotroninis spinduliavimas
* Ciklotrono spinduliuotė
* Saulės spinduliuotė
* Fotosintetiškai aktyvi spinduliuotė

## Šaltiniai
# Publikanai

**Publikanai** (lot. *publicani* iš *publicum* 'valstybės nuosavybė') – romėnai (daugiausia ekvitai), per varžytines gavę išimtinę teisę už išpirką naudoti valstybės turtą (žemę, rūdos kasyklas, druskos viryklas), rinkti valstybinius mokesčius, rangą visuomeninėms statyboms arba tiekimui. Kai kuriais atvejais, sudarant didelius sandorius, susikurdavo publikanų bendrovės, nekontroliuojamai išnaudodavusios ir nusmukdydavusios gyventojus, ypač provincijose. Imperijos laikotarpiu (nuo I a.) publikanų veikla pradėta riboti, rinkti mokesčius buvo pavesta valstybės pareigūnams.

## Šaltiniai
# Soteriologija

**Soteriologija** (sen. gr. σωτηρία – 'išgelbėjimas, išganymas', + sen. gr. λόγος – mokslas) – žmogaus, žmonijos ir pasaulio likimo mistinė teorija, daugelio religijų ir dalies filosofijų sudėtinė dalis.

Abraominėse religijose (judaizme, krikščionybėje ir islame) nuodėmių atpirkimo pagrindas yra Dievo išganingoji valia, jo gailestinga meilė. Dievas, dovanodamas pats save, yra Išganymas, jis trokšta išganyti visą tikrovę. Dharminėse religijose (budizme, hinduizme, džainizme) mokša arba bodhis pasiekiamas nugalėjus neišmanymą ir troškimus, atsikračius karmos bei ištrūkus iš samsaros.

## Išnašos
# Bažnyčios Tėvai

„Bažnyčios Tėvai“ (1076 m. Sviatoslavo rinkinio iliustracija)
**Bažnyčios Tėvai** (lot. *Patres Ecclesiae*) – ankstyvosios krikščionybės (II–VIII a.) teologai, suformavę Bažnyčios mokslo sistemą.

Iki IV a. Bažnyčios Tėvų vardas buvo skiriamas teologams ir vyskupams, vėlesniais laikais – tik tiems, kurių doktrinos priimtos visuotinai, o gyvenimas paskelbtas šventu.

Bažnyčios Tėvų gyvavimas dalijamas į tris laikotarpius: 1) iki Nikėjos I susirinkimo (325), 2) IV–V a. ir 3) VI–VIII a.

Katalikų Bažnyčia Bažnyčios Tėvais pripažįsta bažnytinių raštų kūrėjus iki Izidoriaus Seviliečio (636), Stačiatikių Bažnyčia – iki Jono Damaskiečio (754), Protestantų Bažnyčia – iki V a. ir M. Liuterį bei J. Kalviną.

Katalikų Bažnyčia iškiliausiaisiais Bažnyčios Tėvais laiko Ambraziejų, Augustiną, Jeronimą ir Grigalių I, Stačiatikių Bažnyčia – Joną Auksaburnį, Bazilijų Didįjį, Atanazą, Grigalių Nisietį.

Kiti svarbūs Bažnyčios Tėvai: rašiusieji graikiškai – Apaštališkieji Tėvai, Justinas, Irenėjas Lionietis, Klemensas Aleksandrietis, Origenas, Eusebijas Cezarietis, Kirilas Jeruzalietis, Didimas Aklasis, Kirilas Aleksandrietis, Grigalius Nazianzietis, Jonas Damaskietis, Maksimas Išpažinėjas, rašiusieji lotyniškai – Tertulijonas, Kiprijonas Kartaginietis, Leonas I Didysis, Hilarijus Puatietis, Vincentas Lerinietis, Boecijus, Izidorius Sevilietis. Sirų, armėnų ir koptų Bažnyčios Tėvai rašė savo gimtosiomis kalbomis.

## Išnašos