Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Modokai

|  Modokai |
| --- |
| Modokų šamanas Geltonasis Kūjis (XX a. pr.) |
| Gyventojų skaičius | ~170–800 |
| Populiacija šalyse |  Jungtinės Amerikos Valstijos ( Oregonas,  Oklahoma) |
| Kalba (-os) | anglų, modokų† |
| Religijos | tradicinė tikyba, krikščionybė |
| Giminingos etninės grupės | klamatai, kiti sahaptinai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Modokai |

**Modokai** (*Modoc*) – indėnų sahaptinų tauta, kurios tradicinės žemės buvo Jungtinių Amerikos Valstijų šiaurės vakaruose. Vartoja anglų kalbą, gimtoji modokų–klamatų kalba (plynaukštės penučių šeima) mirė 2003 m. Modokai kartu su giminingais klamatais sudaro atskirą tiek kalbiškai, tiek kultūriškai sahaptinų grupę.

Modokai ir klamatai pasitraukė į pietus nuo kitų sahaptinų ir apsigyveno ties Plokščiakalnių, Kalifornijos, Didžiojo Baseino ir šiaurės vakarų pakrantės kultūrinių erdvių sandūra. Modokai gyveno įpiečiau klamatų, šiaurės Kalifornijoje ir pietų Oregone, į šiaurės vakarus nuo dabartinio Šastos miesto, apie Tulės ežerą ir Prarastąją upę (*Lost River*), rytuose siekė Žąsų ežerą (*Goose Lake*). Gyveno kaimynystėje su šastais, jurokais, ačomaviais, karukais, šiauriniais paijutais, tekelmais.

Vertėsi medžiokle, žvejyba, rankiodavo lūgnių sėklas (*wokas*), kamasijų ir kitas valgomas šaknis. Statėsi panašias garines pirtis kaip kiti Kalifornijos indėnai. Rūbus gaminosi iš augalinio pluošto, odų, pindavosi skrybėles, krepšius, iš odos bei nendrių taisėsi mokasinus. Žiemą vaikščiodavo sniegpadžiais. Taikė kaukolės deformacijos praktiką. Žirgus, priešingai nei tolimesni sahaptinai, naudojo mažiau ir rečiau. Būta vergovės, turtinės-socialinės nelygybės.

Nuo 1820 m. modokai susidūrė su europiečiais, o XIX a. vid. į jų žemes plūstelėjo baltieji užeiviai. 1864 m. modokams ir klamatams buvo sudaryta bendra rezervacija, bet indėnai joje skurdo, prasidėjo tarpgentinės rietenos. 1870 m. Kintpuašo („Kapitono Džeko“) vadovaujamas būrys modokų paliko rezervaciją ir grįžo į gimtąsias žemes. 1872 m. amerikiečiai pabandė atskilusią grupę grąžinti į rezervaciją – prasidėjo modokų karas. 1873 m. Kintpuašas buvo pagautas ir nuteistas mirties bausme, o jo indėnų būrys ištremtas į Indėnų teritoriją (Oklahomą). 1909 m. modokams leista grįžti į rezervaciją vakaruose ir prisijungti prie savo tautiečių, tačiau tuo pasinaudojo tik dalis tremtinių.

Nuo XX a. persimaišė su klamatais. Verčiasi žemės ūkiu, miškų ūkiu, sezoniniais, samdomais darbais. Dabar dauguma modokų gyvena Oregone, Klamato genčių sąjungoje (Klamato apygarda). Apie porą šimtų modokų (Kintpuašo sukilėlių ainių) likę Oklahomoje, kur sudaro Oklahomos modokų gentį ir gyvena Otavos apygardoje.

* Modokų vertėja, tarpininkė Vinema (1873 m.)
* Vadas Kintpuašas (1873 m.)
* Modokų moterys ir amerikiečiai (1873 m.)

## Šaltiniai
# Puertorikiečiai

|  Puertorikiečiai |
| --- |
| Puertorikiečiai Puerto Riko parado metu |
| Gyventojų skaičius | ~5–9 mln. |
| Populiacija šalyse |  Jungtinės Amerikos Valstijos: ~5,4 mln.  Puerto Rikas: 3,3 mln.  Mergelių Salos (JAV): 10,9 tūkst. |
| Kalba (-os) | ispanų |
| Vėliava |  |
| Religijos | krikščionybė (pagr. katalikybė) |
| Giminingos etninės grupės | kiti lotynoamerikiečiai (kubiečiai, dominikiečiai, meksikiečiai, hondūriečiai ir kt.), karibiečiai, ispanai, amerikiečiai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Puertorikiečiai |

**Puertorikiečiai** (isp. *Puertorriqueños* arba *Boricua*) – lotynoamerikiečių tauta, susidariusi dabar JAV valdomoje Puerto Riko saloje Karibų jūroje. Dabar didesnioji puertorikiečių dalis gyvena Jungtinėse Valstijose, taip pat yra gyvenančių kitose aplinkinėse salose (Mergelių salose, Dominikos Respublikoje), kitur Amerikoje (Kanadoje, Meksikoje ir kt.). Populiacija – apie 5,5 mln. žmonių. Gimtoji kalba – ispanų. Didžioji dauguma tikinčiųjų – Romos katalikai, yra protestantų (sekmininkų, presbiterionų ir kt.).

Didžiuma puertorikiečių yra baltieji (>75 % – ispanų, katalonų, italų, prancūzų, portugalų, baskų ir kt. kilmės), kiti – juodaodžiai (12 % – jorubų, igbų, kongų kilmės), metisai, mulatai, kitų mišrių rasių.

Puertorikiečių tauta ėmė klostytis XVI a., ispanams pradėjus indėnų tainų gyvenamos Puerto Riko (Borinkenos) salos užkariavimą. Vėliau į salą atgabenta vergų iš Afrikos. XVIII a. tainai kaip tauta išnyko, bet pasiliko nemažai metisų – ispanų ir tainų palikuonių. Taip pat dalis indėnų persimaišė su juodaisiais. XIX a. susidarė dabartinis puertorikiečių etnosas, kuris išlaikė ispaniškos, indėniškos ir afrikietiškos kultūros bruožų.

Tautinė savimonė ėmė kurtis XIX a., puertorikiečiams kovojant prieš ispanų kolonijinę valdžią bei siekiant vergovės atšaukimo. Susikūrė tautinė šviesuomenė, pradėta rašyti literatūra. 1898 m. Puerto Riką užkariavus JAV, prasidėjo sparti urbanizacija, gyventojų skaičiaus augimas, daug puertorikiečių išvyko gyventi į JAV (ypač XX a. vid.). Išvykėliai palaiko glaudžius ryšius su giminėmis gimtojoje saloje.

Šeima branduolinė, nors pasitaiko ir didžiųjų, kurias sudaro kelios giminaičių kartos. Svarbus kūmų socialinis vaidmuo.

Ypač išplėtoję dainas ir šokius, būdingi afrikietiški ritmai (populiarūs žanrai – plena, dansa, iš aplinkinių salų perimta merengė, salsa, XX a. pab. iš Puerto Riko po visą Lotynų Ameriką labai paplito regetonas). Paplitusios gaidžių peštynės, azartiniai žaidimai.

* Puertorikiečių vaikai 1941 m.
* Puerto Riko juodaodžiai XIX a. pab.
* Cukranendrių ūkio darbininkai, 1941 m.

## Šaltiniai
# Aistra

**Aistra** – visą žmogaus esybę apimantis jausmas, sukeliantis troškimą seksualiniams, materialiniams, intelektualiniams, dvasiniams poreikiams patenkinti. Kreipia individo siekius į tam tikrą objektą. Aistrą skatina įsitikinimai, pažiūros, vertybės. Asmenybė gali priimti savo aistrą, gali jos kratytis, išgyventi kaip kažką nepageidautina. Gali reikštis fanatizmu, taip pat priklausomybėmis (probleminiai azartiniai lošimai, besaikis pornografijos vartojimas, alkoholizmas, narkomanija).

## Išnašos
# Įnagininkas

**Įnagininkas** (lot. *casus instrumentalis*) – netiesioginis linksnis, atsakantis į klausimą *kuo?* Daugumoje kalbų šiuo linksniu reiškiamas įnagis (įrankis, priemonė), kuriuo veiksmo atlikėjas daro įtaką kitiems objektams arba atlieka tam tikrus veiksmus. Kai kuriose kalbose (pvz., slavų) neveikiamosios rūšies konstrukcijose įnagininku reiškiamas veiksmo atlikėjas, pavyzdžiui, rus. *Рыба ловится Иваном* (Ryba lovica Ivanom) pažodžiui 'Žuvis gaudosi Ivanu', t. y. 'Ivano gaudoma žuvis'. Vokiečių kalboje įnagininko vaidmenį dažniausiai atlieka naudininkas su prielinksniais, pavyzdžiui, *mit Dir(naud.)* 'su tavimi'. Latvių kalboje vienaskaitoje įnagininkas sutapęs su galininku, daugiskaitoje − su naudininku, bet šio linksnio formų išlikę prieveiksmiuose (*retumis* 'retai, retkarčiais', *vietumis* 'vietomis'), poetinėje kalboje vartojamuose įvardžiuose (*manim, tevim, sevim* 'manimi, tavimi, savimi'), senuosiuose raštuose (*ubagis* (-is < \*-ais) *iet* 'elgetauti', t. y. 'ubagais eiti'). Įnagininkas turėtas jau indoeuropiečių prokalbėje, tačiau manoma, kad įnagininkas ir vietininkas susidarė vėliau už kitus linksnius.

Lietuvių kalboje įnagininkas vartojamas labai įvairiomis reikšmėmis. Esama keleto būdų įnagininko vartosenai nusakyti. Juo gali būti nurodoma:

1. Įrankis: kalti plaktuku; peiliu riekti duoną;
2. Priemonė, medžiaga: tapyti dažais; rašyti tušu;
3. Priežastis: sirgti gripu; degti neapykanta;
4. Judėjimo pagrindas: važiuoti keliu; eiti mišku;
5. Stimulas: žavėtis gamta; kvepėti jūra;
6. Pobūdis: tokiu būdu; visomis išgalėmis;
7. Laikas: šiomis dienomis; tuo metu;
8. Matas: pirkti riešutus kilogramais; vežti medų statinėmis;
9. Veiksmo atskaitos, trukmės ir galutinis momentas: prasidėti sėkme; virsti nelaime; baigtis žlugimu;
10. Pokytis: tapo mokytoju; virto auksu;
11. Laikinas būvis: buvo dažytoju (kurį laiką);
12. Kolektyviškumas, bendrumas: žmona su vyru apžiūrėjo namą; atėjo tėvas su vaikais; mudu su draugais šventėme.

Lietuvių bendrinėje kalboje įnagininkas vartojamas su prielinksniais *su*, *sulig*, *ties*, *po*.

Kur lietuvių kalboje verčiamasi įnagininku, kitose kalbose, pavyzdžiui, Baltijos finų, atskiroms reikšmėms vartojami skirtingi linksniai: *kokiu būdu? kaip?* – instruktyvas; *drauge su kuo?* – komitatyvas; *pavirsti kuo?* – transliatyvas; *kokiu pagrindu? per ką?* – proliatyvas; *būti kuo?* – esyvas ir kt.

## Išnašos
# Valstija

**Valstija** (angl. *state*, isp. *estado*) – pagrindinis administracinis vienetas, sudarantis federacinę valstybę. Turi savo parlamentą, įstatymus, tačiau dalį funkcijų (pvz., finansinę, užsienio politikos) yra perleidusi federalinei valdžiai. Valstijų autonominis statusas priklausomai nuo valstybės gali būti skirtingas.

Į valstijas yra skirstomos JAV, Meksika, Nigerija, Australija, Brazilija, Indija, Malaizija, Mikronezija ir Venesuela. Kitose federacinėse valstybėse administraciniai vienetai turi vietinius pavadinimus (emyratai, provincijos, žemės ir kt.).
# Žurnalas

**Žurnalas** (pranc. *journal* – laikraštis, žurnalas) – brošiūros ar knygos pavidalo, dažniausiai su viršeliu ir iliustracijomis periodinis leidinys, spausdinantis daugiausia analitinio pobūdžio tekstus visuomenės gyvenimo, politikos, ekonomikos, mokslo, technikos, kultūros, meno ir kitais klausimais. Jame pateikiamos visuomenei arba atskiroms žmonių grupėms reikšmingos žinios, komentuojami praėję arba laukiami įvykiai, ekonominiai ar kultūriniai reiškiniai .

## Skirstymas

Žurnalai skirstomi pagal periodiškumą, skaitytojų auditoriją, paskirtį, tematiką. Leidžiami savaitiniai, dvisavaitiniai, mėnesiniai, dvimėnesiai, ketvirtiniai, pusmetiniai žurnalai, metraščiai. Gali būti jaunimo, moksleivių, studentų, vaikų, vyrų bei moterų žurnalai. Žurnalų tematika gali būti labai įvairi (pramonė, ekonomika, technika, teisė, kultūra, literatūra, menas, muzika, medicina ir t. t.).

Pagal paskirtį yra 3 žurnalų grupės:

* universalūs (skiriami plačiai, įvairiai skaitytojų auditorijai);
* specialieji (skirti tam tikros profesijos ar veiklos srities žmonėms);
* moksliniai (skirti mokslo darbuotojams).

## Pasaulyje

Pirmieji žurnalai pasirodė Europoje XVII a. viduryje – 1654 m. Vokietijos mieste Frankfurte išėjo žurnalas *Mercurius Jocosus* („Sąmoningasis Merkurijus“), 1672 m. Prancūzijoje, Paryžiuje – *Mercure galant* (*Galantiškasis Merkurijus*).

## Lietuvoje

Pirmieji lietuviški žurnalai pradėti leisti Mažojoje Lietuvoje. Manoma, jog žurnalo tipo buvo 1823–1825 m. Tilžėje ėjęs leidinys „Nusidavimai Dievo karalystėje“ bei 1832–1921 m. Karaliaučiuje leistas jo tęsinys „Nusidavimai apie evangelijos paplitimą tarp žydų ir pagonių“. Jie buvo spausdinami gotiškomis raidėmis.

1883 m. Ragainėje pasirodė pirmasis lietuvių žurnalas lotyniškomis raidėmis „Aušra“, skirtas Didžiajai Lietuvai. Iki XX a. antrojo dešimtmečio pradžios lietuviškoje terminijoje žurnalo sąvoka neegzistavo, o iki tol leisti periodiniai leidiniai buvo vadinami laikraščiais.

## Išnašos

## Šaltiniai

* Žurnalistikos enciklopedija, 1997, Vilnius
* Visuotinė lietuvių enciklopedija, 2003, Vilnius