Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# ICRS (astrometrija)

**ICRS** – Tarptautinė dangaus sferos koordinačių sistema (**I**nternational **C**elestial **R**eference **S**ystem), priimta 23 Tarptautinės astronomų sąjungos suvažiavime 1997 m. Šios koordinačių sistemos centras sutampa su Saulės sistemos baricentru (tai yra ne su stebėtoju, esančiu Žemės paviršiuje). Koordinatės yra įprastos antrosios pusiaujinės sistemos koordinatės rektascensija ir deklinacija. Koordinačių ašys yra fiksuotos erdvėje ir maždaug sutampa su J2000.0 (2000 metų) pusiaujinės koordinačių sistemos ašimis: tik deklinacijų atskaitos taškai (poliai) pastumti keletą kampinių milisekundžių, o rektascensijos atskaitos taškas maždaug per 80 kampinių milisekundžių nuo 2000 m. pavasario lygiadienio taško.

Ši sistema remiasi **ICRF** – Tarptautinės dangaus sferos koordinačių sistemos standartų tinklu. Tai yra padėtys 608 užgalaktinių radijo šaltinių, išsibarsčiusių visame danguje, 1995 m. išmatuotų didelės bazės radijo interferometrijos pagalba (tikslumas paprastai didesnis nei kampinė milisekundė). Tiesa, iš jų tik 212 teturėjo identifikacijas su optiniais objektais. Tradiciškai, ICRF atraminis šaltinis yra kvazaras 3C 273B, kurio optinė padėtis buvo tiksliai išmatuota Mėnulio okultacijų metu.

Žinomiausi katalogai Hipparcos, Tycho-2, UCAC-4 naudoja ICRS koordinačių sistemą. GAIA duomenys irgi pateikiami ICRS sistemoje, kuri remiasi jau **ICRF2**. ICRF2 tai 3414 radijo šaltinių padėčių katalogas, publikuotas 2009 m. Iš jų tik 295 naudojami kaip padėčių standartai, kadangi turi identifikacijas su optiniais objektais. Reikia pažymėti, kad tik 97 jų yra ir ICRF standartuose (daugiau kaip pusė buvo atmesti, nes vėliau netenkino stabilumo arba tikslumo kriterijų).

## Šaltiniai
# Eonas

*Šis straipsnis apie filosofinę-metafizinę sąvoką. Apie geologinę sąvoką skaitykite straipsnyje eonas (geologija).*
**Eonas** (sen. gr. αἰών = *aiṓn* 'gyvenimas, karta, amžinybė, epocha, pasaulis') – senovės graikų sąvoka, nusakanti ilgą laiko ciklą. Išplėtota gnostikų bei manichėjų.

Žodis kildinamas iš ide. *\*aiu̯-* 'gyvybinė galia' ir giminiškas skr. आयुस् = IAST: *ā́yus* ('gyvenimas, sveikata, gyvastingumas, ilgaamžystė'), av. *āiiū* ('gyvybė, gyvenimas'), lot. *aevum* ('laikas, amžinybė'), sen. vok. *ēwīg* ('amžinas') ir kt. Senovės graikai šią sąvoką vartojo nusakyti kosmo ciklus tarp sukūrimo ir sunaikinimo.

Manicheizme ir gnosticizme eonais vadinami iš dievybės išsklidusios dvasių sekos arba būtybių sferos. Teigiama, kad pirmasis eonas išriedėjęs iš neišreikštos dievystės ir buvęs kupinas dieviškosios galios. Kiekviena vėlesnė eono emanacija pasižymėjusi vis mažesne dieviškąja galia. Nors kiekvienoje gnostinėje sistemoje eonai aptariami skirtingai, tačiau visur sutariama, kad kuo žemesnis eonas, tuo jis labiau nutolęs nuo dieviškumo. Teigiama, kad eonams tolstant nuo pradmens atsiranda klaidos tikimybė – tokiu būdu sukuriama materija. Daugeliui gnostikų Kristus buvęs tobuliausiu eonu, kurio paskirtis – atpirkti materijos sukūrimo klaidą.

Vienur eonai laikyti dieviškosios energijos nešėjais, kitur kaip tik – beribis laikas, erdvė ir patyrimas, kurį tenka įveikti sielai, siekiančiai grįžti į pradmenį.

## Susijusios sąvokos

* kalpa
* saeculum
* Ajonas

## Šaltiniai
# Saulės laikas

**Saulės laikas** – laiko skaičiavimo sistema, kurios pagrindą sudaro vidutinė Saulės para. Tai laiko tarpas tarp dviejų gretimų vidurdienių.

**Tikroji saulinė para** – laiko tarpas tarp gretimų vienavardžių Saulės skritulio centro kulminacijų tame pačiame geografiniame dienovidinyje. Jos pradžia laikomas Saulės skritulio apatinės kulminacijos momentas (tikrasis vidurnaktis).

Tikrosios saulinės paros trukmė būtų vienoda, jeigu Saulės rektascensija kistų tolygiai. Tačiau taip nėra dėl dviejų priežasčių: dėl netolygaus Saulės judėjimo ekliptika (arba nevienodo Žemės greičio įvairiose jos elipsinės orbitos vietose) ir dėl ekliptikos posvyrio į dangaus pusiaują. Ilgiausia saulinė para būna gruodžio 23 d., o trumpiausia – rugsėjo 16 d; skirtumas tarp jų lygus 51 sekundei.

Dėl tikrosios saulinės paros nepastovumo, tikrasis saulinis laikas netinka praktinei veiklai.
# Thomas Stearns Eliot

Thomas Stearns Eliot
**Tomas Sternsas Eliotas** (1888 m. rugsėjo 26 d. – 1965 m. sausio 4) – vienas didžiausių XX amžiaus poetų. 1948 m. apdovanotas Nobelio literatūros premija.

## Biografija

Eliotas gimė Sent Lujyje, JAV, senas kultūrines tradicijas turinčioje Naujosios Anglijos senbūvių šeimoje. 1910 m. baigė Harvardo universitetą, paskui Sorbonoje klausė A. Bergsono paskaitų, vėl Harvarde studijavo sanskritą ir rytų filosofiją, Oksforde – filosofiją. Nuo 1915 m. Anglijoje mokytojavo, dirbo banke.

1922–1939 m. T. S. Eliotas leido žurnalą „The Criterion“, o nuo 1935 m. buvo leidyklos „Faber and Faber“ valdybos narys.

## Kūryba

T. S. Elioto poezija intelektuali ir intensyvi, veda prie racionalaus suvokimo ribos. Būdamas puikus stilistas kiekvienai frazei jis suteikia rafinuotą emocinį skambesį. Poetas prie muzikos priartėja ritmu ir frazės konstrukcija. Ieškodamas tinkamiausios poetinės formos, Eliotas ieško analogijų muzikinėse formose. Svarbus jo bruožas – literatūrinis ir filosofinis kontekstas: mitų struktūros, realijos, aliuzijos į kitus literatūrinius ir filosofinius tekstus, paslėptos ir atviros citatos, parafrazės.

„Prufrokas ir kiti pastebėjimai“ (1917)
„Eilėraščiai“ (1920)
„Šventoji giraitė“ (1920)
„Bevaisė žemė“ poema (1923)
„Tuščiaviduriai žmonės“ (1925)
„Pelenų diena“ (1930)
„Žmogžudystė katedroje“ poetinė drama (1935)
„Keturi kvartetai“ (1943)

Pagal jo 1939 metais parašytą eilėraščių ciklą vaikams ,,Senojo Possumo knyga apie praktiškas kates" Andrew Lloyd'as Webber'is 1981 metais parašė vieną garsiausių savo miuziklų Katės.