Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Tychas Brahė

| Tychas Brahė dan. *Tycho Brahe* |
| --- |
|  |
| Gimė | 1546 m. gruodžio 14 d.  |
| Mirė | 1601 m. spalio 24 d. (54 metai) Praha |
|  |
| Veikla | astronomas, astrologas, alchemikas |
|  |
|  **Vikiteka** | Tychas Brahė |
| Parašas |
|  |

**Tycho Brahe** (**Tichas Brahė**; 1546 m. gruodžio 14 d. – 1601 m. spalio 24 d.) – danų astronomas, astrologas bei alchemikas, sugebėjęs apskaičiuoti tikslias planetų buvimo vietas anksčiau, nei buvo atrastas teleskopas.

Buvo Koperniko pasekėjas. Atrado Mėnulio judėjimo metinę nelygybę, taip pat variaciją, įrodė, kad kometos skrieja toliau nuo Žemės nei Mėnulis. Jo žymiausias padėjėjas – J. Kepleris, po Brahės mirties suformulavęs planetų judėjimo dėsnius.
# Li Bai

Li Bai
**Li Bai** (arba **Li Po**, kin.: 李白; pinyin: Lǐ Bái / Lǐ Bó, 701–762 m.) – kinų poetas. Jis kartu su Du Fu laikomas vienu iškiliausių kinų poetų Kinijos literatūros istorijoje. Apie 1100 jo poemų ir eilėraščių išliko iki šių dienų.

Li Bai poeziją Europai pristatė jėzuitų misionierius Pekine Žanas Žozefas Mari Amiotas 1776–1797 m. laikotarpiu. Daugiau vertimų į prancūzų kalbą paskelbė Sent Deniso Hervėjaus markizas Mari Žanas Leonas 1862 m. savo leidinyje *Poésies de l'Époque des Thang*.

## Išnašos

## Nuorodos

* www.chinese - poems.com 20 Li Bai poemų.
# Averoizmas

**Averoizmas** (pagal Averojų – lotynizuotą viduramžių mąstytojo Ibn Rušdo vardą) – viduramžių filosofijos kryptis, kuri plėtojo materialistines arabų mąstytojo Ibn Rušdo aristotelizmo idėjas. Po to, kai Averojaus veikalai buvo išversti iš arabų kalbos į lotynų kalbą, lotyniškuoju averoizmo centru XIII a. tapo Paryžiaus universitetas. Šiame universitete Sigeras Brabantietis ir kiti filosofai plėtojo dviejų tiesų, žmonių intelekto vienovės, individualios sielos mirtingumo bei kitas koncepcijas. Averojininkų teigimu, aukščiausia žmogaus laimė atrandama filosofinėje kontempliacijoje. Averoizmo šalininkai taip pat skelbė, kad tai, kas teisinga filosofijos požiūriu, gali būti neteisinga tikėjimo požiūriu. Todėl Katalikų Bažnyčia averoizmą pasmerkė.

## Šaltiniai
# Varta

| Varta |
| --- |
|  Vartos upė |
| **Ilgis** | 808 km |
| **Baseino plotas** | 53 700 km² |
| **Vidutinis debitas** | 215 m³/s |
| **Ištakos** | Aukštutinė Silezija |
| **Žiotys** | Odra |
| **Šalys** | Lenkija |
|  |
|  **Vikiteka** | Varta |

**Varta** (lenk. *Warta*, vok. *Warthe*) – upė centrinėje ir vakarinėje Lenkijoje; dešinysis, didžiausias Odros intakas. Tai trečia pagal ilgį šalies upė. Prasideda Mažosios Lenkijos žemumoje, Aukštutinėje Silezijoje, netoli Zavercės miesto. Pradžioje teka daugiausia į šiaurę Didžiosios Lenkijos žemuma, tačiau prie Obornikų suka į vakarus ir įteka į Odrą ties Koštrinu. Šliuzų pagalba vykdoma laivyba. Varta per savo intaką Notecę sujungta su Vysla.

Didžiausi intakai: Vidavka, Neras, Velna, Notecė, Cybina (dešinieji), Kielbaska, Lisvarta, Prosna, Obra, Postomia (kairieji).

## Miestai

Varta prie Vronkų
* Zavercis
* Myškuvas
* Čenstakava
* Dzialošynas
* Seradzas
* Varta
* Unejuvas
* Kolas
* Koninas
* Pyzdrai
* Sremas
* Mosina
* Puščykovas
* Liubonis
* Poznanė
* Obornikai
* Obžyckas
* Vronkos
* Serakuvas
* Mendzychudas
* Skvežyna

## Šaltiniai
# Užpėnėnai

Vakarų slavų žemės. *Circipanen* – užpėnėnų žemės.
**Užpėnėnai**, *circipanai* (lot. *circipani*; lenk. *czrezpienianie*; vok. *Zirzipanen*) – viduramžių vakarų slavų gentis, įėjusi į liutičių genčių sąjungą. Kartu su chižanais gyveno šiauriau Pėnės upės, pagal ką ir buvo pavadinti. Pagrindinės gyvenvietės buvo prie Teterovo ežero dabartinėje Meklenburgo-Pomeranijos žemėje (Vokietija), Demino, Giustrovo ir Parchimo miestų apylinkėse.

Nuo XI a. užpėnėnų žemės nesyk papuolė danų valdžion, ne kartą į užpėnėnų žemes žygius rengė bodričiai ir pomeranai (pamarėnai).

Liutičių sąjungoje dėl vyresnumo užpėnėnai kartu su chižanais varžėsi su dolenėnais ir redarais ir ėmė viršų, bet į konfliktą įsijungė saksai. Jie nugalėjo užpėnėnus ir daug jų išsivarė į nelaisvę, kol šie galų gale sumokėjo 15 tūkst. markių išpirką.

1147 m. kryžiaus žygio prieš slavus metu užpėnėnų žemės vėl buvo nuniokotos. XII a. 6-tą dešimtmetį kartu su chižanais sukilo prieš bodričius, kurie turėjo užkariavę dalį jų žemių. Vėliau jų žemėse apsigyveno daug vokiečių, ir užpėnėnų likučiai buvo asimiliuoti.