# Krikščionių Bažnyčia

Viduramžių laikų bažnyčios (*eklezijos)* iliustracija (*Hortus deliciarum*). Autorius – Heradas iš Landsbergo (XII a.)
**Krikščionių Bažnyčia** ekleziologijoje – terminas, kuriuo apibūdinama tai, ką skirtingos krikščionių konfesijos laiko tikru krikščionių bendruomenės kūnu arba pirmine Jėzaus įsteigta institucija. Terminas „Krikščionių Bažnyčia“ mokslinėje bendruomenėje vartojamas kaip krikščionybės sinonimas, nepaisant to, kad ją sudaro kelios bažnyčios ar konfesijos, kurių daugelis laikosi doktrininio teiginio, kad egzistuoja tik „viena tikra bažnyčia“, atmetant kitas.

Daugeliui krikščionių protestantų krikščionių bažnyčią sudaro du komponentai: regimoji bažnyčia, institucijos, kuriose „tiktai skelbiamas Dievo žodis ir jo klausomasi, ir Kristaus įsteigti sakramentai“, taip pat neregimoji bažnyčia – visi „išganytieji“ (šiems taip pat esant regimosios bažnyčios nariais). Pagal šį neregimosios bažnyčios supratimą, „Krikščionių Bažnyčia“ (arba katalikiška bažnyčia) nekalba apie konkrečią krikščionišką konfesiją, bet apima visus asmenis, kurie buvo išganyti. Atšakos teorija, kurios laikosi kai kurie anglikonai, teigia, kad Bažnyčios, išsaugojusios apaštališkąjį paveldėjimą, yra tikrosios Bažnyčios dalis. Tai kertasi su vienintelės tikrosios bažnyčios krikščionių ekleziologine pozicija, kurią konkrečiai krikščionių institucijai taiko Katalikų Bažnyčia, Stačiatikių Bažnyčia, Rytų Stačiatikių Bažnyčios, Asirijos Rytų Bažnyčia ir Senovės Rytų Bažnyčia.

Lietuvių kalboje bažnyčiai nusakyti vartojamas skolinys iš senosios rusų k. *божница*, susijęs su žodžiu „Dievas“ (*богъ*). Naujajame Testamente bažnyčiai apibūdinti vartojamas kitokios reikšmės senovės graikų k. žodis *ἐκκλησία* (*eklezija*), kurio pradinė reikšmė – „susirinkimas“. Šis terminas pavartotas dviejose vietose Mato evangelijoje, 24 – Apaštalų darbuose, 58 – Pauliaus laiškų eilutėse, dviejose – laiško hebrajams eilutėse, vienoje – Jokūbo laiške, trijose – trečiajame Jono laiške ir 19 – Apreiškimo knygoje. Iš viso Naujojo Testamento tekste ἐκκλησία vartojamas 114 kartų, nors ne kiekvienu atveju tai reiškia bažnyčią. Žodis taip pat vartojamas vietinėms bendruomenėms, taip pat visiems tikintiesiems nusakyti. Lietuvių k. iš graikiškojo *ἐκκλησία* kilę žodžiai vartojami techninėje kalboje – „ekleziastinis“, „ekleziologija“.

Ankstyviausias užregistruotas *krikščionybės* termino vartojimas (sen. gr. Χριστιανισμός) priskiriamas Ignotui Antiochiečiui ir siekia maždaug 100 m. e. m.

Keturi Bažnyčios bruožai, pirmą kartą paminėti Nikėjos tikėjimo išpažinimo tekste 381 m., yra tai, kad Bažnyčia esanti viena, šventa, katalikų (visuotinė) ir apaštalinė (kilusi iš apaštalų).

## Istorija

Krikščionių Bažnyčia susiformavo Romos Judėjoje pirmajame mūsų eros amžiuje ir buvo pagrįsta Jėzaus iš Nazareto, subūrusio savo mokinius, mokymu. Vėliau šie mokiniai tapo žinomi kaip „ krikščionys“. Anot keturių Evangelijų, Jėzus įsakė jiems skleisti jo mokymą visam pasauliui. Daugumai krikščionių Sekminių šventė (įvykis, įvykęs po Jėzaus įžengimo į dangų) reiškia Bažnyčios gimimo iškilmę po to, kai Šventoji Dvasia nusileido ant susirinkusių mokinių.

Krikščionybė atsirado iš Antrosios šventyklos judaizmo, tačiau nuo pirmųjų krikščionybės dienų krikščionys priėmė ne žydus (vadinamuosius pagonis) nereikalaujant visiško žydų papročių (tokių kaip apipjaustymas) perėmimo. Yra manančių, kad konfliktas su žydų religine valdžia greitai privedė prie krikščionių išvarymo iš Jeruzalės sinagogų.

Bažnyčia palaipsniui išplito visoje Romos imperijoje ir už jos ribų, savo maldos namus turėjusi tokiuose miestuose kaip Jeruzalė, Antiochija ir Edesa. Romėnų valdžia religinį judėjimą persekiojo, nes krikščionys atsisakė aukoti romėnų dievams ir priešinosi imperatoriškajam kultui. Bažnyčia buvo legalizuota Romos imperijoje, neilgai trukus imperatoriai Konstantinas I ir Teodosijus I dar IV a. ją paskelbė Romos imperijos valstybine bažnyčia.

Jau II a. krikščionys ėmė konfliktuoti su kitaip Jėzaus mokymą interpretuojančiais mokymais, juos laikydami eretiškais, ypač gnosticizmu ir montanizmu. Ignotas Antiochietis to amžiaus pradžioje ir Irenėjus amžiaus pabaigoje vienybę su vyskupais laikė teisingo krikščionių tikėjimo išbandymu. IV a. įteisinus Bažnyčią, diskusijos tarp arianizmo ir trinitarizmo šalininkų, kadangi skirtingi imperatoriai palankiai vertino vieną ar kitą pusę, tapo dideliu ginčų objektu.

## Literatūra

* Elwell, Walter; Comfort, Philip Wesley (2001). *Tyndale Bible Dictionary*. Tyndale House Publishers. ISBN 0-8423-7089-7.

## Šaltiniai