Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Rašyba

Jonas Jablonskis, vienas labiausiai žinomų lietuvių kalbos rašybos normintojų.
**Rašyba** arba **ortografija** – kalbos ženklų – garsų, jų junginių, žodžių – perteikimo grafiniais ženklais sistema. Taip pat rašyba gali būti įvardinamos raidžių rašymo taisyklės, privalomos visiems tos kalbos vartotojams. Sunormintos kalbos rašyba remiasi sutartinėmis normomis – taisyklinga rašyba, skyryba (įsk. brūkšnelių vartoseną), žodžių rašymo kartu ar skyrium taisyklėmis, didžiųjų raidžių, paryškintų žodžių ar kursyvo vartojimu.

Dauguma nacionalinių ir tarptautinių kalbų turi nusistovėjusią, iš esmės standartizuotą rašto sistemą, todėl jai būdinga mažesnė dialektologinė įvairovė nei šnekamojoje kalboje. Rašyba gali pakisti dėl politinių aplinkybių, kaip tai nutiko su pakitusia amerikiečių anglų kalbos rašyba, lyginant su britų anglų kalba, amerikiečių leksikografui Nojui Vebsteriui pasiūlius įvesti lengvai pastebimus amerikiečių ir britų rašybos skirtumus (pvz., *honor* ir *honour*).

Kai kurios tautos įsteigė kalbų akademijas, siekdamos reguliuoti nacionalinių ir regioninių kalbų aspektus, įskaitant jos ortografiją, pavyzdžiui, Prancūzų akademija Prancūzijoje ir Ispanijos karališkoji akademija Ispanijoje. Lietuvoje rašytinės (ir šnekamosios) kalbos politika rūpinasi Valstybinė lietuvių kalbos komisija.

Lietuvių kalbos rašyba pradėta kurti XVI a. Pradžioje buvo linkstama į morfologinę rašybą, vėliau daugiau laikytasi fonetinės. Didelę reikšmę rašybai susidaryti turėjo Augusto Šleicherio, Frydricho Kuršaičio, Antano Baranausko, Kazimiero Jauniaus gramatikos. Dabartinės lietuvių kalbos rašyba įsitvirtino XIX a.-XX a. sandūroje. Jai pagrindus padėjo Jono Jablonskio ir Kazimiero Būgos darbai.
1929–1933 m. nesėkmingai bandyta rašybą reformuoti: atsisakyti nosinių raidžių, suvienodinti ilgųjų balsių žymėjimą, nuosekliau išlaikyti morfologinį principą.

Ortografija, tarptautinis lietuviško žodžio sinonimas, sudarytas iš senovės graikų k. žodžių ὀρθός (orthós 'taisyklingas') ir γράφειν (gráphein 'rašyti').

## Taip pat skaitykite

* Rašymas

## Šaltiniai
# Japonijos švietimo, kultūros, sporto, mokslo ir technologijų ministerija

Ministerijos pastatas Tokijuje.
**Japonijos švietimo, kultūros, sporto, mokslo ir technologijų ministerija** (jap. 文部科学省 = *monbu-kagaku-shō*; arba pagal anglišką sutrumpinimą **MEXT**) – Japonijos vykdomosios valdžios institucija, atsakinga už švietimo, kultūros, sporto, mokslo ir technologijų politikos įgyvendinimą. Jos pirmtakė Švietimo ministerija buvo įsteigta 1869 metais. Dabartinė būstinė įsikūrusi Tokijo Čijodos seniūnijoje.

## Istorija

Pirmoji Švietimo ministerija buvo įkurta iš karto po Meidži revoliucijos, 1871 metais. Ji administravo mokyklų steigimą, tvirtino vadovėlius. Po Antro pasaulinio karo kelerius metus neveikė, atkurta 1949 metų birželį. Ministerija yra sulaukusi daug dėmesio ir kritikos dėl istorijos vadovėliuose pateikiamų Japonijos imperijos veiksmų karo metais Rytų ir Pietryčių Azijoje aprašymų, taip pat ir dėl pernelyg centralizuotos švietimo reikalų kontrolės šalyje.

2001 m. sausį prie ministerijos buvo prijungta Mokslo ir technologijų agentūra ir suformuota dabartinė MEXT struktūra.

## Struktūra

Ministeriją sudaro:

* Sekretoriatas
* Ilgalaikio mokymosi reikalų biuras
* Pradinio ir vidurinio švietimo biuras
* Aukštojo švietimo biuras
* Privačių mokslo institucijų departamentas
* Mokslo ir technologijų reikalų biuras
* Tyrimų populiarinimo biuras
* Sporto ir jaunimo biuras

## Šaltiniai

## Susiję straipsniai

* Japonijos ministerijos
* Japonijos švietimo sistema

## Nuorodos

* Oficialus ministerijos puslapis
# Arabiškieji skaitmenys

| Arabiškieji skaitmenys |
| --- |
|  |
| **Tipas** | skaitmenys |
| **Naudojamas kalbose** | visose |
| **Rašymo kryptis** | iš kairės į dešinę |
| **Laikotarpis** | nuo XV a. |
| **ISO 15924** |  |
| **Unicode** |  |
| Genealogija |
| **Kilmė** | Indų skaitmenys  Rytų arabų skaitmenys   **Arabiški skaitmenys** |
| **Dukterinės sistemos** | nėra |

**Arabiškieji skaitmenys** – dabar plačiausiai paplitę simboliai (skaitmenys): 0, 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, kuriais dešimtainėje skaičiavimo sistemoje galima užrašyti bet kokį skaičių. Jie naudojami įprastinėje dešimtainėje pozicinėje (skaitmens prasmė priklauso nuo vietos skaičiuje (19 ir 91 turi skirtingą reikšmę)) skaičiavimo sistemoje.

Šie skaitmenys iš tikrųjų sukurti indų matematikų, vėliau perimti arabų, iš kurių vėliau skaitmenis perėmė europiečiai, todėl jie dažnai dar vadinami **indiškaisiais skaitmenimis** arba **indiškaisiais ir arabiškaisiais skaitmenimis**. Kolonizacijos metu skaitmenys paplito po visą pasaulį.

Sąvoka „arabiškieji skaitmenys“ taip pat gali būti taikoma rytų arabų skaitmenims (٠.١.٢.٣.٤.٥.٦.٧.٨.٩), kurie lig šiol vartojami arabų, arba įvairioms indų matematikų apie 500-uosius metus išrastoms dešimtainėms pozicinėms nulį turinčioms skaičiavimo sistemoms. Arabiškų skaitmenų išradimas laikomas svarbiu tolesnei matematikos raidai.

## Istorija

Ankstyvasis Europos arabiškų skaičių rašymas
Arabiškieji skaitmenys kilo iš Indijos VI arba VII a., vėliau XII a. dėka arabų kultūros paplito Europoje ir kitose pasaulio dalyse.

Europoje, prieš atsirandant arabiškiesiems skaičiams, buvo naudojami romėniški skaitmenys, kurie dažnai naudojami iki šiol, pavyzdžiui, žymėti kelintiniams skaičiams ar laikrodžių ciferblatuose valandas.

## Šaltiniai
# Graikų raštas

| Graikų raštas |
| --- |
|  |
| **Tipas** | abėcėlė |
| **Naudojamas kalbose** | Graikų kalba |
| **Rašymo kryptis** | iš kairės į dešinę |
| **Laikotarpis** | VIII a. pr. m. e.-dabar |
| **ISO 15924** | grek |
| **Unicode** |  |
| Genealogija |
| **Kilmė** | Sinajaus raštas  Finikiečių raštas   Graikų raštas |
| **Dukterinės sistemos** | Glagolica, kirilica, koptų, armėnų, lotynų, gotų, etruskų |

Graikiška abėcėlė ant vazos
**Graikų raštas** (gr. Ελληνικό αλφάβητο) – 24 ženklų abėcėlė.

Naudojama graikų kalbai užrašyti nuo IX amžiaus pr. m. e. Senovėje dar naudotos tokios raidės: Ϝ, ϝ; Ͷ, ͷ (digama), Ͱ, ͱ (heta), Ϻ, ϻ (san); Ϸ, ϸ (šo); numeruoti ženklai: Ϛ, ϛ (stigma), Ϙ, ϙ; Ϟ, ϟ (kopa), Ͳ, ͳ; Ϡ, ϡ (sampi). Į graikų raštą jos pateko iš finikiečių abėcėlės, kur jos buvo naudojamos specifiniams semitų kalbų garsams žymėti. Klasikiniu laikotarpiu naudoti tik skaičiams žymėti.

Šiomis dienomis graikų abėcėlė dar naudojama ir matematikoje, fizikoje, kaip žvaigždžių pavadinimai.

Standartinė transliteracija į lotynų raštą – ISO 843.

## Alfabetas

**Šiuolaikinėje kalboje naudojamos raidės:**

| Raidė | Pavadinimas | Lotyniškas atitikmuo |
| --- | --- | --- |
| Α α | Alfa | a |
| Β β | Beta | b |
| Γ γ | Gama | g |
| Δ δ | Delta | d |
| Ε ε | Epsilon | e |
| Ζ ζ | Dzeta | z |
| Η η | Eta | e |
| Θ θ | Teta | th |
| Ι ι | Jota | i |
| Κ κ | Kapa | k |
| Λ λ | Lambda | l |
| Μ μ | Miu | m |
| Ν ν | Niu | n |
| Ξ ξ | Ksi | x |
| Ο ο | Omikron | o |
| Π π | Pi | p |
| Ρ ρ | Ro | r |
| Σ σ ς | Sigma | s |
| Τ τ | Tau | t |
| Υ υ | Ipsilon | u, y |
| Φ φ | Fi | f |
| Χ χ | Chi | ch |
| Ψ ψ | Psi | ps |
| Ω ω | Omega | o |

**Numeruoti ženklai:**

| Raidė | Pavadinimas | Lotyniškas atitikmuo |
| --- | --- | --- |
| Ϛ ϛ | Stigma | st |
| Ϙ ϙ (Ϟ ϟ) | Kopa | k |
| Ͳ ͳ (Ϡ ϡ) | Sampi | s |

**Senovėje naudotos raidės:**

| Raidė | Pavadinimas | Lotyniškas atitikmuo |
| --- | --- | --- |
| Ϝ ϝ (Ͷ ͷ) | Digama | w |
| Ͱ ͱ | Heta | h |
| Ϻ ϻ | San | s |
| Ϸ ϸ | Šo | š |

## Nuorodos

* U0370.pdf (Anglų)
* Digama (Anglų)
* Stigma (Anglų)
* Heta (Anglų)
* San (Anglų)
* Kopa (Anglų)
* Sampi (Anglų)
* Šo (Anglų)
# Ainų kalba

|  |
| --- |
| Ainų kalba アイヌ イタㇰ |
| Kalbama | Japonijoje, Hokaido saloje |
| Kalbančiųjų skaičius | ne daugiau kaip 100 |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | į šimtuką nepakliūna |
| Kilmė | izoliuota kalba |
| Oficialus statusas |
| Oficiali kalba | oficialaus statuso neturi |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-1 | - |
| ISO 639-2 | ain |
| ISO 639-3 | ain |
| SIL | SIN |

**Ainų kalba** (savivardis: アイヌ・イタㇰ, *Aynu itak*, jap. アイヌ語) – to paties pavadinimo tautelės, gyvenančios Japonijos Hokaido saloje, kalba, vienintelė išlikusi ainų kalbų grupės kalba. Ainai yra senieji Japonijos gyventojai, gyvenę čia dar iki pasirodant japonams. Ainų kalba yra nykstanti – kalbančiųjų skaičius nedidelis ir nuolat mažėja. Hokaido saloje ne daugiau kaip 1000 žmonių kalba ainų kalba, kaip gimtąja. Pagal kitus duomenis, kalbančiųjų belikę apie 10-40. Nors Japonijoje yra apie 100 000 ainų kilmės žmonių, tačiau jie nekalba ainų kalba ir dažnai neigia savo kilmę, kadangi Japonijoje tradiciškai ainų tauta laikoma žemesnio išsivystymo lygio.

## Kilmė

Anksčiau ainų kalba vartota ir pietiniame Sachaline bei Kurilų salose. Nors ainų kalba turi panašumų su japonų kalba (žodynas, struktūra), tačiau laikoma izoliuota, su kitomis gyvomis kalbomis ryšių neturinčia, kalba. Morfologijos požiūriu kalba artimesnė aleutų – eskimų, Šiaurės Amerikos indėnų kalboms ir baskų kalbai[reikalingas šaltinis].

## Raštas

Ainų kalba raštui vartoja modifikuotą katakanos abėcėlę arba lotynišką raštą. Istoriškai būdavo užrašoma ir kirilica.

## Vartosena

Kalba yra ant išnykimo ribos. Kalba dar vartojama Nibutanio gyvenvietėje Biratoryje. Ainų kalba Japonijoje leidžiamas vienintelis laikraštis *Ainu Times*.

Vis dėlto Japonijos vyriausybė 2008 m. birželį pripažino ainų kalbą vietine kalba. 2019 m. buvo priimtas įstatymas, kuriuo ainai oficialiai pripažinti vietine (autochtonine) tauta.

Pastaruoju metu kyla judėjimas, kuriuo siekiama atgaivinti kalbą. Judėjimo entuziastų daugiausia Hokaide, tačiau yra ir kitur, auga besimokančiųjų ainų kalbą skaičius; vienas garsiausių - ainų tautosakininkas ir buvęs Japonijos parlamento narys, pats šia kalba kaip gimtąja kalbėjęs Shigeru Kayano. Hokaido ainų bendrija yra pagrindinė, palaikanti ainų kultūros sklaidą Hokaide.

Kai kuriuose Hokaido autobusų maršrutuose pranešimai dabar skelbiami ir ainų kalba. Japonijos kultūros reikalų agentūra imasi iniciatyvų archyvuoti ainų kalbos įrašus.

## Fonologija

Kalboje yra 5 balsiai ir 11 priebalsių.

## Nuorodos

* `ain`Duomenys apie kodu „ain“ žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
* `ain`MultiTree kalbos kodo „ain“ informacija (angl. *MultiTree: A Digital Library of Language Relationships: Information by code: „ain“*)
# Homografas

**Homografai** – vienodai rašomi, bet skirtingai tariami žodžiai bei žodžių formos, pvz.:

* lietuvių kalboje: *káltas* – *kal̃tas*, *bálti – baltì*;
* anglų kalboje: *lead* 'vadovauti' ir *lead* 'švinas';
* prancūzų kalboje: *fait* 'faktas' ir *fait* 'padarytas';
* rusų kalboje: *за́мок* 'pilis' ir *замо́к* 'užraktas'.

Homografai yra homonimų pogrupis.

## Taip pat skaitykite

* Homofonas
# Homofonas

**Homofonas** – vienodai tariami, bet skirtingai rašomi žodžiai, homonimų variantas. Pavyzdžiui, *rūkti – rūgti, плод – плот, tale - tail*,  *die Seite – die Saite, cher – chaire*.

Homofonai dažni kalambūruose ir priverčia gerokai pasukti galvas vertėjus. Pagarsėjęs homofonų naudojimas Liuiso Kerolio (*Lewis Carroll*) knygoje „Alisa stebuklų šalyje“:

Mine is a long and a sad **tale**!“ said the Mouse, turning to Alice, and sighing.
„It is a long tail, certainly“, said Alice, looking down with wonder at the Mouse‘s **tail**; „but why do you call it sad?“
Čia **tale** reiškia 'istorija, pasaka', o **tail** - 'uodega'.

Kazys Grigas šią vietą išvertė taip:

- Mano istorija su uodega, ilga ir liūdna! – atsakė Pelė, pasisukus į Alisą, ir giliai atsiduso.
- Uodega tikrai ilga, – tarė Alisa, su nuostaba žiūrėdama į Pelės uodegą, – bet kodėl sakote, kad ji liūdna?
Homofonų naudojimo lietuvių poezijoje pavyzdys – Vlado Šimkaus „Tobulas eilėraštis“:

Ir plaukia į marias **gilias**
Šventosios upė kaip ir plaukus,
ne bombos byra, o **giles**
tau barsto ąžuolas į plaukus.