Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Islandų kalba

|  |
| --- |
| Islandų kalba *íslenska* |
| Kalbama | Islandijoje, JAV, Norvegijoje, Danijoje, kai kur Kanadoje |
| Kalbančiųjų skaičius | +340 000 (320 000 vietiniai Islandijos gyventojai) |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | į šimtuką nepatenka |
| Kilmė | Indoeuropiečių prokalbė  Germanų prokalbė   Germanų kalbos    šiaurės germanų kalbos     vakarų skandinavų      **Islandų** |
| Rašto sistemos | lotyniškas raštas |
| Oficialus statusas |
| Oficiali kalba |  Islandija |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-1 | is |
| ISO 639-2 | isl |
| Geografinis paplitimas |
|  |
|  Vikipedija **Islandų kalba** |

**Islandų kalba** – iš germanų prokalbės kilusi indoeuropiečių kalba, priklausanti germanų kalbų grupės šiaurės germanų pogrupiui, kuriam taip pat priklauso danų, švedų, norvegų ir farerų kalbos. Islandų, norvegų ir farerų kalbos priklauso vakarinėms šiaurės germanų kalboms, o švedų ir danų – rytinėms.

Kalba, kuri pradėjo dominuoti naujai apgyventoje saloje, buvo daugumos naujakurių vartojama senoji norvegų kalba. Ilgą laiką senosios islandų ir norvegų kalbos buvo beveik nepakitusios. Tik nuo XV a. kalbos išsiskyrė, o tiksliau – pradėjo keistis senoji norvegų kalba.

Senoji islandų kalba ilgai priešinosi naujovėms. Nors kalboje įvyko daug fonetikos pokyčių, senoji rašytinė islandų kalba mažai tepakito nuo XIII a. net iki šių dienų, joje beveik nėra tarptautinių žodžių. Todėl islandai supranta senovines sagas, edas, kurios parašytos daugiau kaip prieš 800 metų. Ši kalba neturi dialektų. Islandų kalba dėstoma įvairių pasaulio šalių universitetuose. Nemažai dėmesio susilaukė ir šiuolaikinė islandų literatūra.

## Abėcėlė

Abėcėlė su lotyniškais rašmenimis Islandijoje atsirado kartu su krikščionybe, o tai įvyko 1000 metais. Seniausi Islandijos rankraščiai išlikę iki šių dienų yra iš XI a. antros pusės.

**Islandų kalbos abėcėlė**|   A / a   |   Á / á   |   B / b   |   D / d   |   Ð / ð   |   E / e   |   É / é   |   F / f   |
|   G / g |   H / h |   I / i |   Í / í |   J / j |   K / k |   L / l |   M / m |
|   N / n |   O / o |   Ó / ó |   P / p |   R / r |   S / s |   T / t |   U / u |
|   Ú / ú |   V / v |   X / x |   Y / y |   Ý / ý |   Þ / þ |   Æ / æ |   Ö / ö |

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Pasiklausyti islandų kalbos, per Islandijos (Rás 1) radiją Archyvuota kopija 2009-09-04 iš Wayback Machine projekto.
* `isl`Duomenys apie kodu „isl“ žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
# Norvegų kalba

|  |
| --- |
| Norvegų kalba norsk språk |
| Kalbama | Norvegijoje |
| Kalbančiųjų skaičius | 4,6 mln. |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | - |
| Kilmė | Indoeuropiečių prokalbė  Germanų prokalbė   Germanų kalbos    šiaurės germanų     vakarų ir rytų skandinavų |
| Oficialus statusas |
| Oficiali kalba |  Norvegija |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-1 | no (norvegų), nb (Bokmål), nn (Nynorsk) |
| ISO 639-2 | nor, nob, nno |
| Geografinis paplitimas |
|  |
|  Vikipedija **Norvegų kalba** |

**Norvegų kalba** (norv. *norsk språk*) - indoeuropiečių kalbų šeimos kalba, kilusi iš germanų prokalbės ir priklausanti germanų kalbų šakai. Kartu su danų kalba, švedų kalba, farerų kalba ir islandų kalba sudaro skandinavų kalbų pogrupį.

Kalbama daugiausia Norvegijoje. Iš viso apie 4,6 mln. kalbančiųjų, iš jų 3,5 mln. vartoja bukmolą, o 700 tūkst. - niunoško kalbos variantą. Valstybinė Norvegijos kalba.

Pirmieji literatūros šaltiniai yra iš XII a.

### Abėcėlė

Norvegų kalbos abėcėlėje yra 29 raidės, ji sutampa su lotyniška abėcėle, išskyrus tris paskutines raides Æ, Ø ir Å.

## Literatūra

* Lietuviški-norvegiški pokalbiai = Litauisk-norsk parlør (sud. Ugnius Mikučionis). – Kaunas: UAB „Dargenis“, 2004. – 219 p. – ISBN 9955-403-30-6
* Norvegų kalba: gramatikos konspektas ir žodynėlis (sud. Ugnius Mikučionis). – Kaunas: VDU leidykla, 2004. – 123 p. – ISBN 9955-12-019-3
* Norvegų kalbos pokalbiai ir žodynas (lietuviško vertimo redaktorė Vilma Strupienė). – Šiauliai: Euroknyga, 2006. – 224 p.: iliustr. – ISBN 9955-617-14-4
* Norvegų kalba: gramatikos konspektas ir žodynėlis. – 2-asis patais. leid. (sud. Ugnius Mikučionis). – Kaunas: VDU leidykla, 2007. – 78 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-12-236-4
* Lietuvių-norvegų kalbų žodynas = Litauisk-norsk ordbok. – 3-ioji laida (sud. Evalda Jakaitienė, Sturla Berg-Olsen). – Vilnius: „Baltų lankų“ leidyba, 2008. – 627 p. – ISBN 978-9955-23-177-6
* Norvegų kalbos praktinis mokymosi kursas: standartinis kursas mokytis savarankiškai / Eldrid Hagard Aas. – Šiauliai: Euroknyga, 2010. – 256 p. + 3 garso diskai (CD). – ISBN 978-9955-617-49-5
* Norvegų-lietuvių ir lietuvių-norvegų kalbų žodynas = Norsk-litauisk og litauisk-norsk ordbok: norvegų-lietuvių k. žodyne pateikiama apie 21 000 žodžių ir posakių, lietuvių-norvegų k. žodynėlyje pateikiama apie 3500 žodžių ir posakių. – 8-oji patais. ir papild. laida (sud. Ugnius Mikučionis). – Kaunas: Naujasis lankas, 2015. – 607 p. – ISBN 978-9955-03-928-0
* Norvegų kalbos gramatika: mokomoji knyga / Vilniaus universiteto Skandinavistikos centras (sud. Aurelija Griškevičienė). – Vilnius : Tyto alba, 2012. – 167 p. – ISBN 978-9986-16-883-6

## Nuorodos

* `nor`Duomenys apie kodu „nor“ žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
* `nob`Duomenys apie kodu „nob“ žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
* `nno`Duomenys apie kodu „nno“ žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
# Atogrąžiniai metai

**Atogrąžiniai metai** (taip pat **tropiniai** ar **kalendoriniai** metai) – laiko tarpas tarp dviejų gretimų pavasario lygiadienių. Atogrąžiniai metai trunka 365,24219 dienas ir yra mūsų kalendoriaus pagrindas.

Keliamuosius metus stengiamasi priderinti taip, kad kiekvienas pavasario lygiadienis išeitų tuo pačiu metų laiku, kadangi žmonės laiko tarpą „metai“ suvokia kaip metų laikų kaitą – nuo vieno pavasario iki kito. Atogrąžiniai metai nėra tas pats, kas vienas Žemės apskriejimas aplink Saulę (*žvaigždiniai metai*). Pagrindinė nesutapimo priežastis – Žemės ašies precesija (pasvirimas). Dėl to danguje nuolatos slenka pavasario lygiadienio taškas, ta pačia kryptimi kaip ir Žemės skriejimas aplink Saulę. Pilnas ciklas įvyksta kartą per 25 765 metus. Formulė sinodiniams periodams skaičiuoti:

 WIKINIUM\_MATH\_PH\_0

įstatę skaičius, galime sužinoti, kad atogrąžiniai metai trunka WIKINIUM\_MATH\_PH\_2 . Sideriniai metai yra 365,25636 dienos, o atogrąžiniai – 365,24219 dienos, ir tai sutampa su žinynuose pateikiamu skaičiumi. Toks smulkus kabinėjimasis visiškai pateisinamas, kai reikia nagrinėti ilgesnius laiko tarpus. Sideriniai ir atogrąžiniai metai nesutampa per 0,014 dienos. Taigi, per tūkstantį metų susidaro 14 dienų, per du tūkstančius – beveik mėnuo. Jei nepaisytume Žemės ašies pokrypio, Joninės labai greitai taptų nebe trumpiausios nakties švente.
# Ilguma

**Ilguma** (geografinė ilguma) – viena iš Žemės paviršiaus taško geografinių koordinačių, nurodanti, kiek į rytus ar į vakarus nuo pradinio (Grinvičo) dienovidinio nutolęs Žemės paviršiaus taškas.

Geografinė ilguma matuojama laipsniais (taip pat – minutėmis ir sekundėmis). Kinta nuo 0° iki 180°. Yra rytų ir vakarų. Ilguma į rytus nuo pagrindinio meridiano žymima raide **E** (rytų) ir laikoma teigiama (+), o į vakarus – raide **W** (vakarų) ir laikoma neigiama (–).

Priešingai nei platuma, kurios vienas laipsnis lygus apie 111 km, ilgumos laipsnio ilgis priklauso nuo platumos ir tiksliai lygus (111.320 + 0.373 sin²φ)cosφ (kilometrų).

## Ilgumos nustatymas

Tariamai perpjovus Žemės rutulį plokštuma, einančia per Žemės polius (Š ir P), jos centrą (C) ir tašką (B ar D), kurio geografinę ilgumą reikia nustatyti, gaunama elipsė, einanti per ieškomą tašką ir žemės polius. Tokia elipsės pavidalo kreivė vadinama dienovidiniu.

Sutarta, kad dienovidinis, einantis per Grinvičo astronomijos observatoriją (netoli Londono), laikoma *nuliniu (pradiniu) dienovidiniu* ir jam suteikta 0° ilguma.

Kampas (α) tarp bet kurio dienovidinio ir pradinio dienovidinio, matuojamas ties Žemės pusiauju, kurio viršūnėje yra žemės centras (kampas BCD) yra vadinamas geografine ilguma.

Geografinė ilguma nebūna didesnė nei 180°, todėl buvo įvestos sąvokos rytų ilguma ir vakarų ilguma. Jei per ieškomą tašką išvestas dienovidinio kampas su pradiniu dienovidiniu yra ne daugiau kaip 180°, o atstumas nuo pradinio dienovidinio iki ieškomo taško einant į rytus yra mažesnis nei einant į vakarus, tai tuomet ta ilguma vadinama *rytų ilguma*, o priešingu atveju – *vakarų ilguma*.

## Šaltiniai
# Geografinis dienovidinis

*Kitos reikšmės – Dienovidinis.*
Grinvičo dienovidinis
**Geografinis dienovidinis** arba kartais tiesiog **dienovidinis** – didysis apskritimas, einantis per Žemės polius. Savo prigimtimi dienovidiniai iš tiesų yra pusapskritimiai, jungiantys ašigalius.

**Grinvičo dienovidinis** arba dar vadinamas **pradinis dienovidinis** arba **nulinis dienovidinis** – dienovidinis, einantis per Grinvičą. Jam priskirta nulinė ilguma.
# Saulės laikrodis

*Šis straipsnis apie prietaisą laikui matuoti. Apie Lietuvos progresyviojo roko grupę skaitykite straipsnyje Saulės laikrodis (grupė).*
Horizontalus saulės laikrodis Taganroge (1833 m.)
Didžiausias vertikalusis saulės laikrodis Lietuvoje

**Saulės laikrodis** – prietaisas laikui matuoti pagal Saulės padėtį. Dažniausiai įrengiamas ant pastato sienos, tačiau pirmieji saulės laikrodžiai buvo specialiai statomos kolonos ar obeliskai. Silpnoji saulės laikrodžių savybė – laikas rodomas tik esant saulėtam orui.

## Istorija

Seniausi obelisko formos saulės laikrodžiai žinomi nuo 4 tūkstantmečio pr. m. e. Egipte. Vėliau specialiai laikui matuoti kolonas ar obeliskus statė kinai, graikai, romėnai. Romos Panteone laiką matuoja per stogo kupolo skylę patenkantis saulės spindulys.

Matematikas ir astronomas Teodosijus iš Bitinijos (160–100 m. prieš Kristų) skelbėsi išradęs universalų saulės laikrodį, kurį galima naudoti bet kurioje Žemės vietoje. 1524 m. prancūzų astronomas Oronsas Finė pagamino dramblio kaulo saulės laikrodį. 1570 m. italų astronomas Džiovanis Padujietis paskelbė traktatą, kaip gaminti ir įrengti saulės laikrodžius ant pastatų sienų vertikaliai ir horizontaliai. Džiuzepė Biankanis savo tyrime *Constructio instrumenti ad horologia solaria* vaizdžiomis iliustracijomis parodė, kaip turi atrodyti geri saulės laikrodžiai.

Saulės laikrodis su Zodiako ženklais Švėkšnos parke
Saulės laikrodis ant Šiaulių Šv. Petro ir Povilo katedros sienos
Žmogaus šešėlio Saulės laikrodis prie KTU Chemijos technologijos fakulteto
## Lietuvoje

Tikslių duomenų apie tai, kada saulės laikrodžiai pasiekė Lietuvą, nėra. Iki šių dienų išlikę seniausi saulės laikrodžiai yra Kretingos vienuolyne (apie 1610 m.), Šiauliuose ant bažnyčios sienos (1625 m.), Pažaislio architektūriniame ansamblyje (apie 1700 m.), Švėkšnoje (XIX a.) įkurti saulės laikrodžiai.

2006 m. rugsėjo 25 d. Kauno technologijos universitete ant Informacinių technologijų plėtros instituto pietrytinės sienos įrengtas didžiausias šalyje vertikalus saulės laikrodis. Nuo gnomono (strypo) krintantis šešėlis vasaros saulėgrįžos metu (birželio 22 d.) ištįs iki 8,33 metro. Paprastas vertikalus saulės laikrodis Šiaurės pusrutulyje yra nukreipiamas į pietus, tuo tarpu, kai šitas yra šiek tiek pasuktas į pietryčių pusę.

2009 m. birželio 25 d. KTU akademinė bendruomenė studentų miestelyje (Radvilėnų g. 19) įrengė žmogaus šešėlio saulės laikrodį, skirtą Lietuvos vardo tūkstantmečiui.

2010 m. prie Raižių mečetės (Alytaus raj.) pastatyti greta du saulės laikrodžiai, kurių vienas rodo vietinį laiką, kitas – Griunvaldo (Lenkija).

2012 m. vertikalus saulės laikrodis įrengtas ant Valdovų rūmų Vilniuje. Kaip ir minėtas KTU saulės laikrodis, jis yra pasuktas į pietryčių pusę.

## Literatūra

* Saulės laikrodžiai Lietuvoje (sud. Libertas Klimka). – Vilnius: Versus aureus, 2007. – 102 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-699-66-8

## Šaltiniai

## Taip pat skaitykite

* Sąrašas:Lietuvos saulės laikrodžiai
* Smėlio laikrodis
* Vandens laikrodis
# Kulminacija (astronomija)

**Kulminacija** – momentas, kada šviesulys kerta dangaus dienovidinį (meridianą). Dangaus sferos taškas, kuriame dėl parinio judėjimo šviesulio aukštis didžiausias (arba minimalus), vadinamas **kulminacijos tašku**.

**Viršutinėje kulminacijoje** šviesulys būna aukščiausiai virš horizonto, **apatinėje kulminacijoje** – žemiausiai. Laiko tarpas tarp šių kulminacijų trunka pusę žvaigždinės paros.

Per parą žvaigždės apibrėžia apie dangaus ašį apskritimus, lygiagrečius dangaus pusiaujui. Kiekvienas šviesulys per parą du kartus kerta dangaus dienovidinį.

Virš horizonto matomos abi nenusileidžiančių šviesulių kulminacijos; užtekantys ir nusileidžiantys šviesuliai šiaurės platumose apatinėje kulminacijoje kulminuoja žemiau horizonto, po šiaurės tašku, o viršutinėje – virš horizonto. Nepatekančių šviesulių, kurie yra toli į pietus nuo dangaus pusiaujo abi kulminacijos Lietuvoje nematomos.

Saulės centro aukštutinės kulminacijos momentas vadinamas tikruoju vidurdieniu, o žemutinės kulminacijos momentas – tikruoju vidurnakčiu. Tikrojo vidurdienio metu vertikalaus strypo šešėlis krinta išilgai vidurdienio linijos.

Reikia atkreipti dėmesį, kad saulinis laikas atskaitomas nuo Saulės apatinės kulminacijos momento, o žvaigždinis laikas nuo pavasario lygiadienio taško viršutinės kulminacijos momento.
# Dangaus pusiaujas

Dangaus pusiaujas yra pasviręs 23,5° kampu į ekliptikos plokštumą. Paveikslėlyje parodomas ryšys tarp Žemės ašies posvyrio, sukimosi apie savo ašį ir orbitos plokštumos.
## Apžvalga

**Dangaus pusiaujas** yra didysis apskritimas įsivaizduojamoje dangaus sferoje ir yra toje pačioje plokštumoje, kaip ir Žemės pusiaujas. Kitais žodžiais tariant, tai yra Žemės pusiaujo projekcija dangaus skliaute. Dėl Žemės ašies posvyrio, dangaus pusiaujas yra pasviręs ~23,5° į ekliptikos plokštumą.

## Matomumas iš Žemės

Stebėtojas, stovintis Žemės pusiaujyje įsivaizduoja dangaus pusiaują kaip didįjį apskritimą, einantį per zenitą, nadyrą, rytų ir vakarų taškus, bei šiuose taškuose susikertantį su horizontu stačiu kampu. Jeigu stebėtojas juda į šiaurę (ar pietus), dangaus pusiaujas sukasi į pietus (ar šiaurę) link horizonto. Kampas tarp zenitą, nadyrą, rytų ir vakarų taškus jungiančio didžiojo apskritimo ir dangaus pusiaujo bus visada lygus stebėtojo geografinei platumai φ, o aukščiausiai pakilusio dangaus pusiaujo taško aukštis virš horizonto bus 90°-φ. Dangaus pusiaujas yra projektuojamas į begalybę dangaus sferoje, taigi stebėtojas visada matys virš horizonto esančio dangaus pusiaujo pusapskritimio galus, besiremiančius į rytų ir vakarų taškus, nepaisant to, kurioje Žemės vietoje būtų stebėtojas. Geografiniame ašigalyje dangaus pusiaujas bus horizonto lygiagretė, t. y. sutaps tiksliai su horizontu, taigi čia esančiam stebėtojui nebus prasmės, kuria kryptimi yra rytai, o kuria vakarai. Visose platumose dangaus pusiaujas matomas tiksliai, nes stebėtojas yra nutolęs baigtiniu atstumu nuo Žemės pusiaujo ir begaliniu atstumu nuo dangaus sferoje suprojektuoto dangaus pusiaujo.

Dangaus šviesuliai, esantys dangaus pusiaujyje 12 valandų per parą yra matomi iš viso pasaulio, bet jie kulminuoja zenite tik stebėtojams, esantiems Žemės pusiaujyje.

## Saulė dangaus pusiaujyje

Saulė, judėdama ekliptika dangaus pusiaują kerta du kartus per metus (kovo 20 arba kovo 21 ir rugsėjo 22 arba rugsėjo 23). Tuome skelbiamas lygiadienis. Kovo mėnesį Saulė pereina pavasario lygiadienio tašką, o rugsėjo mėnesį - rudens lygiadienio tašką. Lygiadienio metu dienos ilgumas yra 12 valandų ir lygus nakties ilgumui.

## Žvaigždynai

Dangaus pusiaujas eina per šiuos žvaigždynus:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Žuvys
* Banginis
* Tauras
* Eridanas
* Orionas
 | * Vienaragis
* Mažasis Šuo
* Hidra
* Sekstantas
* Liūtas
 | * Mergelė
* Gyvatė
* Gyvatnešis
* Erelis
* Vandenis
 |

## Taip pat skaitykite

* Dangaus polius
* Dangaus sfera
# Visata

**Visata** – erdvės atžvilgiu beribis, o laiko – kintantis materialusis pasaulis, kartais vadinamas kosmosu. Visomis stebėjimo priemonėmis įmanomų aptikti kosminių objektų visuma dar vadinama metagalaktika, arba *stebimąja mūsų visatos dalimi*.

Hablo kosminio teleskopo daryta visatos nuotrauka, kurioje matomos pačios tolimiausios galaktikos
## Įžanga

Šiuo metu galima stebėti iki 13 mlrd. šviesmečių atstumu esančius kosminius objektus. Metagalaktika yra vienalytė ir izotropinė (visomis kryptimis vienodų savybių). Todėl spėjama, kad ji gali būti maža didesnių supersistemų dalelė. Ta įsivaizduojama supersistema vadinama *mūsų visata*. Nors visata savo prasme turėtų reikšti viską, kas egzistuoja, panašu, kad šį pavadinimą gali ištikti sąvokos atomas („nedalomas“) likimas. Mokslininkai vis dažniau vartoja multivisatos kategoriją norėdami pabrėžti, kad ir mūsų visata gali būti tik dar viena kitos supersistemos dalelė.

## Visatos sandara

Visatos sandara
Pagal WMAP gautus NASA duomenis, anot mokslininkų 68% visatos sudaro tamsioji energija, 27% tamsioji materija ir 5% atomai – įprasta, mums matoma, juntama normalioji materija. Likę 95% yra nematomoji materija.

Tie 5% atomų yra žvaigždžių ir planetų pamatinė medžiaga. Tamsioji medžiaga, arba nematomoji medžiaga, sudaranti 27%, skiriasi nuo atomų, neabsorbuoja ir neišskiria šviesos, atrasta netiesiogiai pagal įtaką visatos kūnų judėjimui, gravitaciją. 68% visatos sudaranti tamsioji energija veikia panašiai, kaip antigravitacija. Ši energija atsakinga už greitėjantį visatos plėtimąsi. Stebimoje visatoje, kaip manoma, yra 100-200 milijardų galaktikų, nors naujais paskaičiavimais manoma, kad iš tikrųjų jų turėtų būti dešimt kartų daugiau. Galaktikos skirstomos į keletą kategorijų ir yra skirtingų skaitinių dydžių.

## Visatos kitimas

Visatos plėtimasis per visą žinomo laiko istoriją buvo laipsniškas. WMAP stebėjimų duomenys patvirtino seniai gyvavusias visatos plėtimosi teorijas. Pagal WMAP teoriją, visata iš pat pradžių buvo mažesnė už atomą. Palaipsniui ji didėjo ir augo, vėliau įvyko sprogimas, kuris pradėjo visą visatos istoriją. Visata nuolat plečiasi ir didėja. Jos amžius, pagal Didžiojo sprogimo teoriją, yra apie 13,7 milijardų metų.

Visatos plėtimąsi nusako Hablo dėsnis, kuris teigia, kad galaktikų tolimo nuo mūsų galaktikos greičiai yra proporcingi atstumams iki jų:
 WIKINIUM\_MATH\_PH\_0

## Taip pat skaitykite

* Didysis sprogimas
* Kosminė erdvė
* Stebimoji visata
* Kosmoso kolonizacija

## Šaltiniai

## Nuorodos

* vle.lt / Visata
* nasa.gov / What is the universe?
* nasa.gov / WMAP PRODUCES NEW RESULTS
* eso.org / Unveiling the invisible Universe (Fulldome) | Release date: 20 July 2021
# Cerera (nykštukinė planeta)

*Kitos reikšmės – Cerera (reikšmės).*
Cereros paviršius 2015 m. iš Dawn kosminio zondo, 13 600 km atstumu.
Šiame NASA „Dawn“ misijos sumodeliuotame 92 km skersmens ir 4 km gylio Okatoro kraterio vaizde matyti ryškiausia Cereros sritis - *„Cerealia Facula“* centre ir *„Vinalia Faculae“* šono dešinėje. Šis regionas buvo sulaukęs didelio susidomėjimo nuo 2015 m. pradžios, kai iš prie planetos priartėjusio "Dawn" kosminio zondo į Žemę buvo perduoti planetos vaizdai
Cereros, Žemės ir Mėnulio dydžių palyginimas
**Cerera**, oficialus pavadinimas **1 Ceres**, astronommijos kataloguose – **A801 AA**, simbolis:  – nykštukinė planeta, skriejanti pagrindinėje asteroidų žiedo dalyje tarp Marso ir Jupiterio orbitų. Tai vienintelė nykštukinė planeta esanti vidinėje Saulės sistemos dalyje.

Iki 2006 m. buvo laikyta asteroidu Nr. 1 (Cerera buvo pirmasis atrastas asteroidas), tačiau po astronomų susirinkimo paskelbta nykštukine planeta. Matmenys – 930x970 km. Perihelio ir afelio nuotoliai: 2,55 ir 2,99 AU. Apie savo ašį apsisuka per 9,1 h.

2014 m. sausio 22 d. Europos kosmoso agentūros mokslininkai Cereroje atrado vandens garus.

## Atradimas

1801 m. sausio 1 d. atrado Džuzepė Pjacis (*Giuseppe Piazzi* (1746–1826)) iš Palermo (Sicilija). Atradimo metu jis pamatė į žvaigždę panašų šviesulį, kuris kasnakt pastebimai judėjo danguje. Išaiškėjo, kad jis yra tarp Marso ir Jupiterio. Jis pavadintas Sicilijos globėjos deivės Cereros vardu.

## Charakteristikos

* Masė – 9,39×1020 kg
* Apsidė – 382 620 000 km
* Afelis – 445 410 000 km
* Ekscentricitetas – 0,075823
* Apskriejimo periodas – 4,60 m., 1681,63 d.
* Sinodinis periodas – 466,6 d., 1,278 m.
* Greitis orbitoje, km/s – 17,905 km/s
* Pusiaujo skersmuo – 481,5 km
* Tūris – 421 000 000 km³
* Antrasis kosminis greitis – 0,51 km/s
* Albedas – 0,090±0,0033
* Paviršiaus temperatūra, K – min. ≈ 168 K, maks. 235 K

## Šaltiniai

## Nuorodos

* ssd.jpl.nasa.gov / 1 Ceres (A801 AA); NASA reaktyvinio judėjimo laboratorijos internetinė svetainė | *anglų k.*
* solarsystem.nasa.gov / Ceres; NASA internetinė svetainė | *anglų k.*
* theskylive.com / Dwarf Planet 1 Ceres | *anglų k.*
# Kelvinas

**Kelvinas** – SI sistemos temperatūros arba jos pokyčio matavimo vienetas.

Vienas kelvinas lygus 1/273,16 daliai absoliutinės (termodinaminės) vandens trigubo taško temperatūros. 0 K temperatūra vadinama absoliučiu nuliu ir atitinka būseną, kurioje molekulės ir atomai turi mažiausią įmanomą šiluminę energiją.

1 kelvino vertė yra lygi vieno Celsijaus laipsnio vertei.

Pavadinta pagal skalę sukūrusio airių fiziko ir inžinieriaus William Thomson barono titulą (Baronas Kelvinas).

Santykis tarp kelvinų ir Celsijaus laipsnių išreiškiamas formulėmis:

K = °C + 273,16
°C = K – 273,16

|   | Kelvinas | Celsijus | Farenheitai |
| --- | --- | --- | --- |
| Absoliutus nulis | 0 K | −273,15 °C | −459,67 °F |
| Ledo tirpimo temperatūra | 273,15 K | 0 °C | 32 °F |
| Vandens trigubas taškas | 273,16 K | 0,01 °C | 32,018 °F |
| Vandens virimo temperatūra | 373,1339 K | 99,9839 °C | 211,971 °F |

## Šaltiniai
# Niutonas

*Kitos reikšmės – Niutonas (reikšmės).*
**Niutonas** (žymimas **N**) – SI sistemos jėgos matavimo vienetas, pavadintas anglų mokslininko Izaoko Niutono garbei už jo indėlį klasikinės mechanikos srityje.

## Apibrėžimas

Vienas niutonas lygus tokiai jėgai, kuri, veikdama 1 kg masės kūną, suteikia jam 1 m/s² pagreitį. Tai išvestinis SI matavimo vienetas. Jį išreikšti galima taip:

 WIKINIUM\_MATH\_PH\_0
## Pavyzdžiai

* 1 N yra lygus jėgai, kuria žemės trauka veikia 100 g obuolį.
* Žemės paviršiuje 1 kg masės kūnas sveria 9,8 N.

## Konversijos

**Jėgos matavimo vienetai**|  | Niutonas (SI vienetas) | Dina | Kilogramo-jėga (Kilopondas) | Jėgos svaras | Paundalis |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 N | ≡ 1 kg·m·s−2 | = 105 dyn | ≈ 0.10197 kp | ≈ 0.22481 lbf | ≈ 7.2330 pdl |
| 1 dyn | = 10−5 N | ≡ 1 g·cm·s−2 | ≈ 1.0197×10−6 kp | ≈ 2.2481×10−6 lbf | ≈ 7.2330×10−5 pdl |
| 1 kp | = 9.80665 N | = 980665 dyn | ≡ *gn*·(1 kg) | ≈ 2.2046 lbf | ≈ 70.932 pdl |
| 1 lbf | ≈ 4.448222 N | ≈ 444822 dyn | ≈ 0.45359 kp | ≡ *gn*·(1 lb) | ≈ 32.174 pdl |
| 1 pdl | ≈ 0.138255 N | ≈ 13825 dyn | ≈ 0.014098 kp | ≈ 0.031081 lbf | ≡ 1 lb·ft/s² |
|
Kaip *gn* reikšmė yra naudojama oficialiame kilogramo-jėgos apibrėžime taip ji naudojama čia išvardintiems traukos vienetams. |

## Ne SI sistemos jėgos vienetai

* Dina, CGS sistemos jėgos vienetas, lygus 10 µN.
* Kilogramo-jėga
# Fizinė svyruoklė

**Fizinė svyruoklė** – kietas kūnas, kuris gali svyruoti nejudančios ašies atžvilgiu. Plokštumos, einančios per svyruoklės masės centrą, susikirtimo su ašimi taškas vadinamas pakabinimo tašku A. Kūno padėtį kiekvienu laiko momentu galima charakterizuoti jo nukrypimo nuo pusiausvyros kampu φ. Tada, atlenkus tokį kūną nuo pusiausvyros padėties atsiranda sukamasis momentas sukimosi ašies atžvilgiu, gražinantis kūną į pusiausvyros padėtį.

Taškas, kuris yra nutolęs atstumu l nuo sukimosi ašies, linijoje, einančioje per masės centrą – vadinamas fizinės svyruoklės svyravimo centru A’. Jeigu sukimosi ašį perkelsime į šį tašką, tai svyruoklė svyruos tuo pačiu dažniu. Jeigu fizinę svyruoklę pakabinsime svyravimo centro taške A’, tai jos svyravimo periodas nepakis, o ankstesnis pakabinimo taškas A taps nauju svyravimo centru. Tai yra Hiuigenso teorema. Jeigu svyruoklės pakabinimo tašką slinksime linija jungiančia tą tašką su masės centru, tai kis tokios svyruoklės svyravimo periodas. Kai A bus be galo toli nuo masės centro C, tai fizinės ir matematinės svyruoklės (tokio pat ilgio) svyravimo periodai sutaps, o svyravimo periodas bus labai didelis. Artinant A prie C, svyravimo periodas mažės ir kai A sutaps su C, bet kurioje padėtyje turėsime pusiausvyrą ir svyravimų nebus. Taigi svyravimų periodas vėl pasidarys be galo didelis. Bus pereinama per minimumą.