Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Jean-Baptiste de Lamarck

| Jean-Baptiste La Marck |
| --- |
|  |
| Gimė | 1973 m. rugpjūčio 1 d.  |
| Mirė | 1829 m. gruodžio 18 d. (85 metai)  |
| Palaidotas (-a) | Monparnaso kapinėse |
|  |
| Sritis | biologija |
| Organizacijos | Karališkoji mokslų akademija |
|  |
| Žinomas (-a) už | *Philosophie zoologique*, organizmų evoliucijos, prisitaikymo teoriją – lamarkizmą |

**Žanas Batistas de Lamarkas** arba **Žanas Batistas Pjeras Antuanas de Monė, ševaljė de Lamarkas** (pranc. *Jean-Baptiste Pierre Antoine de Monet, chevalier de La Marck*; 1744 m. rugpjūčio 1 d. – 1829 m. gruodžio 18 d.), žinomas kaip tiesiog **Lamarkas** – XVIII–XIX a. prancūzų gamtininkas, vienas iš pirmųjų pradėjusių šiuolaikine prasme vartoti sąvoką „biologija“.

## Biografija

Gimė Bazentine, Pikardijoje, žemesniojo kilmingųjų luomo šeimoje, Lamarkas tarnavo kariuomenėje, domėjosi gamtos istorija. Vėliau dirbo Paryžiaus gamtos istorijos muziejuje, buvo atsakingas už bestuburius. Lamarkas Paryžiuje artimai draugavo su grafu Žoržu Biufonu, kuris buvo įtakingas asmuo, ir padėjo Lamarkui 1779 m. tapti Karališkosios mokslų akademijos nariu.

## Mokslinė reikšmė

Iki Lamarko buvo manoma, kad rūšys nekinta. Lamarkas pirmasis iškėlė prielaidą, kad rūšys per ilgą laiką pakinta ir išvystė pirmykštę evoliucijos teoriją, kurią išdėstė 1809 m. išleistame veikale „Zoologijos filosofija“ (pranc. *Philosophie zoologique*).

Lamarko teorija rėmėsi dviem postulatais:

* nenaudojamos organizmo savybės nunyksta;
* organizmo įgytos savybės perduodamos palikuonims. Pvz., žirafų palikuonys paveldi ilgesnius kaklus, kurie jų tėvams pasidaro dėl nuolat į viršų ištempto kaklo. Kalvio vaikai paveldi labiau išvystytus tėvo rankų raumenis, kurie išsivystė ilgai dirbant kalvėje.

Taigi, rūšių vystymasis priklauso nuo aplinkos pasikeitimų.

Lamarko amžininkai atmetė jo idėjas kaip nepagrįstas. Augustas Veismanas atliko eksperimentus su žiurkėmis, nukirsdamas joms uodegas ir pastebėdamas, kad tokių žiurkių palikuonys turi normalaus ilgio uodegas. Lamarkas aiškino, kad tokie „nenatūralūs“ organizmo pasikeitimai nepersiduoda kitoms kartoms, skirtingai nuo „natūralių“. Lamarko idėjomis iš dalies rėmėsi Čarlzas Darvinas. Tai, kad įgytos savybės nėra perduodamos paveldėjimo būdu, įrodyta tik išsiaiškinus paveldimumo mechanizmus, kurie XIX a. nebuvo žinomi.
# Archeopteriksas

| Archaeopteryx |
| --- |
|  Archeopteriksas (*Archaeopteryx litographica*) |
| Mokslinė klasifikacija |
|

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai *( Aves)* |
| Būrys: | *Archaeopterygiformes* *( Archaeopterygiformes)* |
| Šeima: | *Archaeopterygidae* *( Archaeopterygidae)* |
| Gentis: | *Archaeopteryx* *( Archaeopteryx)* |
| Rūšis: | Archeopteriksas *( Archaeopteryx lithographica)* |

 |
| Binomas |
| Archaeopteryx lithographica Meyer, 1861 |

**Archeopteriksas** (*Archaeopteryx*) – išnykusių senovinių paukščių gentis.

Gyveno prieš 150 mln. metų, Juros periode. Pirmą kartą paukščio liekanos rastos 1860 m. Bavarijoje, Zolenhofeno skalūnuose. Vėliau rasti dar keletas skeletų, kurie aprašyti kaip atskiros rūšys: *Archaeopteryx macrura*, *Archaeopteryx siemesni*. Dabar dauguma tyrinėtojų dėl svaresnių duomenų stokos yra linkę pripažinti visus radinius esančius **Archaeopteryx lithographica**.

## Apibūdinimas

Šis paukštis buvo šarkos didumo, apaugęs plunksnomis, šiltakraujis gyvūnas. Priekinės galūnės virtusios sparnais. Jų keliamąjį paviršių sudarė plasnojamosios plunksnos. Raktikauliai suaugę į šakutę, dubuo, kaip ir dabartinių paukščių, su ilgais atgal pakrypusiais gaktikauliais. Kojų pastaibis iš trijų suglaustų slėnakaulių. Kojos buvo su 4 pirštais, iš kurių 3 pakrypę į priekį, o pirmas išlenktas atgal. Archeopteriksas neturėjo raginio snapo. Jo nedideli dantys buvo viršutiniame ir apatiniame žande. Uodega iš 20 slankstelių. Uodegos vairuojamosios plunksnos išsidėsčiusios šonuose simetriškai. Krūtinkaulis siauras, be keteros. Sparnuose 3 gerai išsivystę laisvi pirštai su aštriais nagais. Dubuo rėmėsi tik į 4–6 slankstelius, tačiau su jais nebuvo suaugęs.

Nors archeopteriksai skraidė prastai, tačiau vikriai laipiojo medžiais, kabindamiesi gerai išsivysčiusiais sparnų pirštais, ir galėjo toli nušokti. Žeme vaikščiojo dviem kojomis, tačiau nevikriai.

*
*
*
*

## Šaltiniai
# Thomas Henry Huxley

| Thomas Henry Huxley |
| --- |
|  |
| Gimė | 1825 m. gegužės 25 d. Londonas, Anglija |
| Mirė | 1895 m. birželio 29 d. (70 metų) Istbornas, Anglija |
|  |
| Veikla | Zoologas, filosofas, paleontologas |

**Tomas Henris Hakslis** (angl. *Thomas Henry Huxley*, 1825 m. gegužės 4 d. – 1895 m. birželio 29 d.) – anglų zoologas, filosofas, paleontologas. Darvinizmo populiarintojas.

Londono karališkosios draugijos narys (1851; 1871–80 sekretorius, 1883–85 prezidentas), Sankt Peterburgo mokslų akademijos užsienio korespondentas.

## Biografija

T. Hakslis 1825 m. gegužės 4 d. gimė Londone, JK. Tėvas – Džordžas Hakslis – matematikos mokytojas, motina – Reičel Viters. Hakslis gimė daugiavaikėje šeimoje – be jo buvo dar 7 vaikai, 2 iš kurių mirė. Iš visų likusių vaikų Tomas buvo jauniausias. 1833–1835 metais berniukas mokėsi toje pačioje mokykloje, kurioje dirbdavo jo tėvas.

1854–95 dėstė Karališkojoje kasybos mokykloje, 1863–67 – Karališkajame institute, 1863–69 – Karališkojoje chirurgijos kolegijoje, 1872 – Aberdyno universitete, o 1875–76 – Edinburgo universitete, kur 1854 metais tapo profesoriumi.

Pagrindė teiginį, kad stuburiniai turi vienodą kaukolės sandarą, įrodė, kad paukščiai kilo iš roplių.

Mirė 1895 metais Rytų Sasekse.

## Apdovanojimai

* Volastono medalis;
* Koplio medalis;
* Linėjaus medalis;
* Darvino medalis;
* Poliarinės žvaigždės ordinas.

## Šaltiniai
# Archėja

| Archaea |
| --- |
|   |
| Mokslinė klasifikacija |
|

|  |  |
| --- | --- |
| Domenas: | Archėjos *( Archaea)* |

 |

Termofilinių archėjų dėmė geizeryje
**Archėjos** (*Archaea*) – didelė mikroorganizmų grupė, išskirta kaip atskiras domenas.

Archėjos plačiai paplitusios, dažnai sutinkamos itin ekstremaliose sąlygose.

## Archėjų, bakterijų ir eukariotų palyginimas

Daugeliu ląstelės sandaros aspektų archėjos panašios į bakterijas, tačiau genų transkripcija ir transliacija panašesnė į eukariotų. Skirtingai nei bakterijos, archėjos gali gaminti metaną, nevykdo fotosintezės chlorofilo pagrindu, ląstelės sienelėje nebūna peptidoglikano ir jos turi ne vieną, o kelias RNR polimerazes. Archėjos neturi peptidoglikano sienelėse, jų lipidai sujungti eterine jungtimi, o RNR polimerazės sudėtingos – panašios į eukariotų.

## Klasifikacija

* Tipas. *Crenarchaeota*
	+ Klasė. *Thermoprotei*
* Tipas. *Euryarchaeota*
	+ Klasė. *Archaeoglobi*
	+ Klasė. *Halobacteria*
	+ Klasė. *Methanobacteria*
	+ Klasė. *Methanococci*
	+ Klasė. *Methanomicrobia*
	+ Klasė. *Methanopyri*
	+ Klasė. *Thermococci*
	+ Klasė. *Thermoplasmata*
* Tipas. *Korarchaeota*
* Tipas. *Nanoarchaeota*

### Alternatyvus skirstymas

Nors archėjos priskiriamos atskiram domenui, pagal tradicinę sistematiką priskiriamos prokariotams (moneroms) kaip ir bakterijos.

* Prokariotai (*Prokaryota*) arba Moneros (*Monera*)
	+ **Archėjos** (*Archaea*)
	+ Eubakterijos (*Eubacteria*)
# Moneros

Auksinis stafilokokas *(Staphylococcus aureus)*
Archėja *Halobacteria*
**Moneros** (lot. *Monera*) – karalystė, prie kurios buvo priskiriami prokariotiniai organizmai – bakterijos. Nuo XX a. pab. mokslinėse klasifikacijose monerų karalystė nebeišskiriama. Jos vietoje 6 karalysčių sistemoje pripažįstamos 2 savarankiškos bakterijų ir archėjų karalystės, arba 3 domenų sistemoje pripažįstami bakterijų ir archėjų domenai.

Monerų taksoną 1866 m. pasiūlė vokiečių zoologas Ernstas Hekelis. Vėliau monerų karalystė panaudota amerikiečių mokslininkų Herberto Kouplando ir Roberto Vitekerio klasifkacijose. Moneromis vadinti patys paprasčiausi gyvieji organizmai. Jiems bendra buvo tai, kad neturi aiškaus ląstelės branduolio ir dauginasi tik nelytiškai. 1977 m. Karlas Vouzas ir Džordžas Foksas publikavo straipsnį, kuriuo įrodinėjo, jog bakterijos ir archėjai tarpusavyje susiję ne ką labiau, negu su eukariotais. Nuo to laiko monerų karalystės taksono palaipsniui atsisakyta.

## Šaltiniai
# Eukariotai

Eukariotinių organizmų įvairovė
**Eukariotinė ląstelė** (sen. gr. eu – tikras, *karyon* – branduolys) – tai ląstelės, turinčios tikrą branduolį, kurį nuo citoplazmos atskiria membrana.

Citoplazmoje išsidėsčiusios įvairios organelės, kurias galima pamatyti tik pro optinį mikroskopą, o kai kurias tik pro elektroninį. Ląstelės organelės nuo citoplazmos gali būti atskirtos:

* viena membrana – endoplazminis tinklas, Goldžio kompleksas, lizosomos

* dviem membranomis – mitochondrijos, plastidės, ląstelės branduolys

Kai kurios eukariotinės ląstelės turi išaugas, tokias kaip žiuželiai ar blakstienėlės, kurios padeda judėti bei prilipti prie paviršių.

Yra trys pagrindinės eukariotinių ląstelių formos:

* Augalinė ląstelė (turinti ląstelės sienelę, chloroplastus fotosintezei);
* Grybinė ląstelė (ląstelės sienelė iš chitino, neturi chloroplastų);
* Gyvūninė ląstelė (neturi ląstelės sienelės, su centriolėmis);
* Protistų ląstelė (įvairios formos, tokios kaip amebos).

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | **Augalų ląstelės** | **Grybų ląstelės** | **Gyvūnų ląstelės** | **Protistų ląstelės** |
| **Ląstelės sienelė** | Iš celiuliozės | Daugiausia iš chitino | Nėra | Kai kurios turi |
| **Centrinė vakuolė** | Yra | Yra | Nėra | Kai kurios turi |
| **Plastidės** | Yra | Nėra | Nėra | Kai kurios turi |
| **Tipiškas rezervinis angliavandenis** | Krakmolas | Glikogenas | Glikogenas | Įvairūs |
| **Centriolė** | Būna retai | Būna retai | Yra | Kai kurios turi |

## Išnašos
# Ląstelės branduolys

Branduolys: 1. sienelė 2. ribosomos 3. poros 4. branduolėlis 5. chromatinas 6. **branduolys** 7. endoplazminis tinklas 8.
**Ląstelės branduolys** – ląstelės struktūrinė dalis, kuri saugo didžiąją dalį ląstelės genetinės informacijos (chromosomose). Branduolio pagrindinės funkcijos – kontroliuoti chemines reakcijas citoplazmoje ir saugoti informaciją, reikalingą ląstelių dalijimuisi.

Pagrindinės struktūros, sudarančios branduolį yra branduolio apvalkalas – dviguba membrana, kuri apgaubia organelę ir izoliuoja jos turinį nuo citoplazmos ir branduolio matriksas (kuriame yra ir branduolio lamina) – tinklas branduolyje, kuris prideda mechaninę atramą, panašiai kaip ir ląstelės citoskeletas.

## Istorija

Seniausias žinomas ląstelių ir jų branduolių piešinys. Autorius Antonie van Leeuwenhoek, 1719 m.
Branduolys buvo pirmoji atrasta ląstelės organelė. Seniausi šios organelės piešiniai buvo Antonijaus Levenhuko (1632–1723), kuris stebėjo lašišų raudonųjų kraujo kūnelių branduolius.

Branduolius taip pat aprašė Franz Bauer, 1804 m. ir, detaliau, 1831 m. škotų botanikas Robertas Braunas. Braunas studijavo gegužraibinius augalus ir po mikroskopu juose pamatė nepermatomą plotą, kurį pavadino „areola“ arba „nucleus“.

## Struktūros

Branduolys yra didžiausia ląstelinė organelė gyvūninėse ląstelėse.
Žinduolių ląstelių branduolio diametras yra apie 6 mikrometrus (µm), tai sudaro 10% viso ląstelės tūrio. Branduolyje esantis klampus skystis yra vadinamas nukleoplazma (arba kariolimfa), jo sandara yra panaši į citozolį, randamą už branduolio ribų. Ląstelės branduolys atrodo tanki, sferinė arba netaisyklinga organelė. „Sausasis“ branduolys yra sudarytas iš: 9% DNR, 1% RNR, 11% histoninių baltymų, 14% liekamųjų baltymų ir 65% rūgštingųjų baltymų.

## Šaltiniai
# Actinobacteria

| Actinobacteria |
| --- |
|   |
| Mokslinė klasifikacija |
|

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Bakterijos *( Bacteria)* |
| Tipas: | *Actinobacteria* *( Actinobacteria)* |

 |

**Actinobacteria** (liet. *Aktinobakterijos*) – gramteigiamų bakterijų tipas. Gali gyventi sausumoje arba vandenyje. Aktinobakterijos turi didelį ekonominį poveikį žemės ūkiui ir miškui, priklausomai nuo jų kiekio dirvožemyje. Dirvožemyje elgiasi panašiai kaip grybai, padeda suskaidyti mirusių organizmų organines medžiagas į molekules, kurias gali įsisavinti augalai. Kitos rūšys, pvz., *Mycobacterium* yra svarbūs patogenai.

Nors šiuo metu aktinobakterijos yra laikomos dirvožemio bakterijomis, jų gali būti gausu ir gėlo vandens telkiniuose. Aktinobakterijos yra vienas iš dominuojančių bakterijų tipų ir turi vieną iš didžiausių bakterijų genčių, *Streptomyces*. Taip pat yra daugelio antibiotikų šaltinis.

## Šaltiniai
# Nukleino rūgštis

Schematinė dvigrandės nukleorūgšties diagrama. Žali rutuliukai simbolizuoja fosfato liekaną, geltoni – pentozę, raudoni – heterociklines bazes, ištisinė linija – kovalentinius, o punktyrinė – vandenilinius ryšius.
Schematinė dvigrandės nukleorūgšties (DNR) diagrama
**Nukleorūgštys** – labai sudėtingos, didelės molekulinės masės, polimerinės molekulės. Jų yra dviejų tipų:

* deoksiribonukleorūgštis (DNR)
* ribonukleino rūgštys (RNR).

Hidrolizuojant nukleino rūgštis neorganinėmis rūgštimis, susidaro visiškos hidrolizės produktai:

* heterociklinės bazės,
* monosacharidas ir
* fosforo rūgšties liekana.

Svarbiausios heterociklinės bazės yra

* pirimidinai ir
* purinai.

Jos iš nukleino rūgščių hidrolizatų buvo išskirtos dar praėjusio amžiaus pabaigoje. Pirimidinais pirmasis pavadino vokiečių mokslininkas A. Koselis, o purinais – vokiečių mokslininkas E. Fišeris. Šie mokslininkai daug pasidarbavo pirimidino ir purino bazių struktūros tyrimo bei sintezės srityje. Nukleino rūgščių sudėtyje yra pagrindinės penkios heterociklinės bazės:

* pirimidino bazės:
	+ uracilas,
	+ citozinas,
	+ timinas ir
* purino bazės:
	+ adeninas,
	+ guaninas.

## Struktūra

Nukleorūgštis sudaro C,(anglis) H(vandenilis), O(deguonis), N(azotas), P(fosforas) atomai.

## Šaltiniai
# Protozoa

**Pirmuonys** (*Protozoa*) – vienaląsčiai fagotrofai protistai, dauguma nevykdo fotosintezės, kartais turi keletą plastidžių; paprastai ląstelė be sienelės.

## Žmogaus ligos

Kai kurie protozoa yra žmogaus parazitai ir sukelia ligas. Tai keletas ligų pavyzdžių:

* Maliarija
* Toksoplazmozė
* Trichomonozė
* Čagaso liga
* Afrikinė miegligė
* Dizenterija
# Zoologija

**Zoologija** (gr. zoon – gyvūnas, *logos* – mokslas) – biologijos šaka, tirianti gyvūnus.

## Zoologijos šakos ir disciplinos

Atskiras gyvūnų grupes nagrinėja smulkesnės zoologijos šakos:

* protozoologija – tyrinėja vienaląsčius,
* entomologija – vabzdžius,
* malakologija – moliuskus,
* akarologija – erkes,
* arachnologija – vorus,
* ichtiologija – žuvis,
* herpetologija – varliagyvius ir roplius,
* ornitologija – paukščius,
* teriologija – žinduolius.

Be to, zoologija dar skirstoma į atskiras disciplinas:

* bestuburių zoologija,
* stuburinių zoologija,
* zoologijos sistematika.

Bendrosios zoologijos disciplinos yra:

* morfologija,
* anatomija,
* fiziologija,
* genetika,
* embriologija,
* ekologija,
* zoogeografija,
* paleontologija ir kt.

## Zoologijos istorija

Pirmasis žinias apie gyvūnus aprašė ir susistemino Aristotelis (384–322 m. pr. m. e.). Jis visus tuo laiku pažįstamus gyvūnus suskirstė į dvi grupes: turinčius kraują ir bekraujus. Pirmajai grupei jis priskyrė žinduolius, paukščius, roplius ir amfibijas, banginius ir žuvis. Bestuburius jis suskirstė į keturias grupes: galvakojus, vėžiagyvius, moliuskus ir vabzdžius. Tuo tarpu vabzdžius dar suskirstė į vabzdžius, voragyvius ir kirmėles. Aristotelio sistema buvo netobula, tačiau išsilaikė iki renesanso. Be to, daugiau dėmesio buvo skiriama aukštesniesiems gyvūnams, o bestuburiais nelabai domėtasi. Vėliau zoologija ėmė sparčiai vystytis, nes prasidėjo kelionės, buvo atrandama ar atvežama įvairių gyvūnų rūšių, todėl jų pažinimas tapo būtinas.

* 1578 m. šveicaras K. Gesneris išleido stambų veikalą „Gyvūnų istorija".
* A. Levenhukas (1632–1723) išrado mikroskopą.
* M. Malpigijus (1624–1694) tyrė viščiuko embrioninį vystymąsi ir šilkverpių sandarą.
* Džonas Rei (1627–1705) – sistematikos pradininkas, pateikė rūšies sąvoką.
* Karlas Linėjus (1707–1778) – sukūrė mokslinės klasifikacijos pricipus. Be to, 1735 m. išleido labai svarbų leidinį „Gamtos sistema".
* Žoržas Kiuvjė (1769–1832) patobulino zoologijos klasifikaciją.
* 1825 m. prancūzų zoologas ir anatomas A. Blenvilis pasiūlė tipo, kaip aukščiausio sistematinio vieneto, sąvoką.

## Zoologija Lietuvoje

Senajame Vilniaus universitete zoologiją dėstė S.B. Jundzilas (1761–1847). Jis parašė zoologijos atlasą, vadovėlį „Trumpas zoologijos kursas“. 1828–1831 m. E. Eichvaldas išleido trijų dalių vadovėlį „Specialioji zoologija". L.H. Bojanus (1776–1827) buvo puikus anatomas, tyrė plokštėtažiaunius moliuskus (jų šalinamasis organas vadinamas *Bojanaus organu*), stuburinių gyvūnų embriologiją.

Vikižodynas
# Porūšis

**Porūšis** – žemesnis ir konkretesnis klasifikacijos rangas nei rūšis. Pvz., *Homo sapiens* rūšis skirstoma į *H. sapiens neandartalensis* (jau išnykęs pimykščių žmonių porūšis) ir *H. sapiens sapiens* (dabartiniai žmonės) porūšius.

Tarp skirtingų porūšių mažiau skirtumų nei tarp rūšių. Savybės priskiriamos prie porūšių išsivystė pagal geografinį pasiskistymą ar izoliavimą.

Botanikos nomenklatūroje porūšis – vienas rūšies vidinio taksonominių rangų ir skirstomas į varietetus, subvarietetus, formas, subformas.

## Kriterijai

Vieno porūšio nariai skiriasi morfologiškai arba skiriasi jų kodavimo seka.

Jei dviejų grupių neįmanoma sukryžminti, vadinasi jos skiriasi genetiškai ir yra skirtingų rūšių. Jei šias dvi rūšis įmanoma sukryžminti vadinasi išvaizdos kliūtys yra pašalintos. Kiti skirtingi faktoriai gali būti skirtumai tarp poravimosi elgesio, ar laiko ir ekologinių paramterų, kaip, pavyzdžiui, dirvos turinio.

## Šaltiniai
# Mikologija

Šilbaravykiai
**Mikologija** – mokslas biologijos dalis, susikūręs XIX a. pirmojoje pusėje, tiriantis grybus (įskaitant pelėsius ir mieles), jų genetines bei biochemines savybes, jų panaudojimą medicinai bei maistui, taip pat nuodingąsias savybes. Mikologija artimai susijusi su fitopatologija – augalų ligų tyrimais (daugelį augalų ligų sukelia grybai). Istoriškai mikologija buvo botanikos mokslo šaka, nes grybai buvo priskiriami augalams.

## Istorija

Mikologijos sąvoką XVIII a. įvedė *Christian Hendrik Persoon*. Šis terminas greitai paplito tarp biologų mokslui apie grybus apibūdinti.

Greičiausiai jau nuo priešistorinių laikų žmonės rinko grybus maistui arba gydymo tikslams. Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose grybai minimi Euripido (480–406 m. pr. m. e.) darbuose. Graikų filosofas Teofrastas iš Efeso (371–288 m. pr. m. e.) buvo pirmasis, kuris remdamasis lyginamaja morfologija bandė sukurti tam tikrą mokslinę augalų klasifikaciją, kuri apėmė ir grybus. Grybai jam buvo augalai, kuriems trūksta tam tikrų svarbių augalo dalių.

1969 m. Kornelio (*Cornell*) universiteto profesorius *R. H. Whittaker* pirmasis išskyrė grybus į atskirą gyvosios gamtos karalystę (*Fungi* arba *Mycota*), kadangi savo sandara, mityba, filogeneze ir kitais bruožais grybai skiriasi nuo augalų ir gyvūnų. Dabar sutariama, kad grybai – tai ne augalai, o ypatingos sandaros ir gyvensenos organizmai. Dėl to mikologija yra atskira mokslo šaka kaip ir zoologija arba botanika. Pirmieji mikologai buvo *Elias Magnus Fries*, *Christian Hendrik Persoon* ir *Anton de Bary*.

## Nuorodos

* Lietuvos raudonoji knyga (Grybai)
* Grybų katalogas
* Lietuvos mikologų draugija Archyvuota kopija 2008-01-12 iš Wayback Machine projekto.
* Acta Fungorum *Italų k.*
# Botanika

Įvairūs botaniko reikmenys
**Botanika** – biologijos mokslo šaka, tirianti augalų sandarą ir formą (augalų anatomija, augalų morfologija), gyvybės reiškinius augaluose (augalų fiziologija), augalų klasifikaciją (augalų sistematika), pasiskirstymą Žemėje (augalų geografija), iškastinius augalus (paleobotanika), augalų ligas (fitopatologija).

Pagal tyrimo objektą botanika skirstomą į šias šakas: algologija (dumbliai), mikologija (grybai), lichenologija (kerpės), briologija (samanūnai), dendrologija (medžiai, krūmai).

## Istorija

Lietuvos augalija pradėta tyrinėti XVIII a. Prancūzas Žanas Emanuelis Žilberas pirmasis aprašė Lietuvos florą ir įsteigė Vilniaus botanikos sodą. XVIII a. pab. – XIX a. pr. Stanislovas Bonifacas Jundzilas tyrinėjo Vilniaus, Lydos apylinkių augaliją ir išleido apie ją dvi knygas. Jurgis Pabrėža tyrė Žemaitijos augalus, kūrė lietuviškus botaninius terminus ir augalų vardus. Prie terminijos kūrybos taip pat prisidėjo Laurynas Ivinskis, Povilas Matulionis, Jonas Staugaitis. Tarpukario Lietuvoje augalų tyrimais sistemingai užsiėmė Kauno universitetas, Dotnuvos žemės ūkio akademija, Vilniaus universitetas.

## Šaltiniai
# Kiekybinis tyrimas

**Kiekybinis tyrimas** – sisteminis empirinis socialinio reiškinio tyrimas, kurio metu pasitelkiamos statistinės, matematinės ar skaičiavimo technikos. Jo tikslas – išvystyti ir pritaikyti matematinius modelius, teorijas ir hipotezes, susijusias su tiriamu reiškiniu. Kiekybiniame tyrime esminis yra matavimo procesas, nes jis sukuria ryšį tarp empirinių stebėjimų ir kiekybinių santykių matematinės išraiškos. Tiriant kiekybiškai, užduodami siauri, specifiniai klausimai ir į juos tikimasi gauti tikslius, vienareikšmius atsakymus. Tuo šis tyrimas skiriasi nuo kokybinio.

Kiekybinis tyrimas plačiai taikomas tokiuose socialiniuose moksluose kaip ekonomika, politikos mokslai, psichologija ir sociologija, rečiau – antropologijoje ir istorijoje.

Kiekybinis tyrimas padeda patvirtinti arba paneigti hipotezes, iškeltas kokybinio tyrimo metu.

Kiekybinis tyrimas įprastai atliekamas moksliniais metodais, į kuriuos įeina:

* Modelių, teorijų ir hipotezių sukūrimas,
* Matavimo įrankių ir metodų plėtojimas,
* Eksperimentinė kintamųjų kontrolė ir keitimas,
* Empirinių duomenų rinkimas,
* Duomenų analizė.

Nors kiekybinis pasaulio tyrinėjimas prasidėjo dar tada, kai žmonės pradėjo užrašinėti suskaičiuotus įvykius ar objektus, moderni kiekybinių procesų idėja siejama su pozityvistu Auguste Comte.
# Azijinis dramblys

| *Elephas maximus* |
| --- |
|  Azijinio dramblio patinas |
|  Indinio azijinio dramblio (*Elephas maximus indicus*) patelė su jaunikliu Nepalo Čitvano nacionaliniame parke |
| Apsaugos būklė |
|  Nykstantys (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
|

|  |  |
| --- | --- |
| Klasė: | Žinduoliai *( Mammalia)* |
| Būrys: | Straubliniai *( Proboscidea)* |
| Šeima: | Drambliniai *( Elephantidae)* |
| Pošeimis: | Drambliai *( Elephantinae)* |
| Gentis: | Azijiniai drambliai *( Elephas)* |
| Rūšis: | Azijinis dramblys *( Elephas maximus)* |

 |
| Binomas |
| Elephas maximus Linnaeus, 1758 |
|  Azijinio dramblio paplitimas Azijoje:
     Buvęs istorinis natūralus paplitimas
     Dabartinis natūralus paplitimas |

**Azijinis dramblys** arba **indinis dramblys** (lot. *Elephas maximus*) – straublinių (*Proboscidea*) būrio, dramblinių (*Elephantidae*) šeimos labai stambus žinduolis, paplitęs Pietų ir Pietryčių Azijoje.

Nuo afrikinio savaninio dramblio skiriasi žymiai mažesnėmis ausimis ir straublio galas turi vieną į pirštą panašią išaugą. Tik patinai turi nedidelius durklus (nespecialistų vadinamus iltimis), o patelės iš viso jų gali neturėti. Kūno ilgis iki 3,5 m, jų aukštis iki 4 m, masė iki 5 tonų.

Lengvai prijaukinamas, tačiau nelaisvėje beveik nesiveisia.[reikalingas šaltinis] Visi porūšiai nuo seno prijaukinti ir tarnauja žmonėms. Laukinis išliko Indijoje, Sumatroje, Kalimantane, Indokinijoje.

## Porūšiai

Išskiriami išlikę 3, kartais 4 porūšiai. Daug neaiškumų yra dėl 3 išnykusių populiacijų ar porūšių. Manoma kad sirinis azijinis dramblys (*Elephas maximus asurus*), kininis azijinis dramblys (*Elephas maximus rubridens*) ir javinis azijinis dramblys (*Elephas maximus sondaicus*) istorijos tėkmėje galbūt galėjo būti introdukuotas žmonių ir jie yra dabartinių egzistuojančių porūšių populiacijų dalys.

* *Elephas maximus indicus* Cuvier, 1798 – Indinis azijinis dramblys
* *Elephas maximus maximus* Linnaeus, 1758 – Šri Lankos azijinis dramblys
* *Elephas maximus sumatranus* Temminck, 1847 – Sumatrinis azijinis dramblys (*Elephas maximus sumatranus*); Sumatros ir Borneo salos. Bet kiti zoologai šių salų dramblius laiko atskirais porūšiais ir iš sumatrinių populiacijos kaip atskira rūšimi išskiria Borneo azijinius dramblius (*Elephas maximus borneensis*).

## Ryšys su žmogumi

Prijaukinami ir naudojami kaip darbiniai gyvuliai daugiau kaip 4000 metų.

## Šaltiniai