Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Mulčias

Drožlių mulčias aplink vaismedžius
**Mulčias** – natūralios organinės ir sintetinės medžiagos, naudojamos dirvos paviršiui dengti, siekiant išsaugoti drėgmę, palaikyti šilumą, padidinti derlingumą, sustabdyti piktžolių augimą, mažinti eroziją arba dėl estetinių priežasčių. Mulčiuojama paprastai pavasarį.

Mulčias gali pakeisti agrocheminę dirvos sudėtį, jos rūgštingumą. Spygliai, žievė, durpės rūgština. O kalkinga skalda ir žvyras tinka alpinariumams, kur dažnai sodinami šarminę terpę mėgstantys augalai.

## Organinės kilmės mulčias

Organinis mulčias, kuris palaipsniui yra, turi būti nuolat atnaujinamas. Dažniausiai naudojamos organinės medžiagos: nupjauta žolė, lapai, kompostas, pjuvenos, mėšlas, medžio drožlės, skiedros, žievė, javų šiaudai. Organinis mulčias suaktyvina bakterijų veiklą ir taip sumažina azoto kiekį, todėl reiktų patręšti azotinėmis trąšomis.

## Neorganinės kilmės mulčias

Tačiau kartais pasitelkiama ir skalda, keramzitas, žvirgždas, kartonas. Auginant kai kurias daržoves ar uoginius augalus kaip mulčias naudojama plastikinė plėvelė, kurioje iškerpama anga kiekvienam augalui.
# Alkaloidas

**Alkaloidai** – šarminiai, azoto grupę turintys, organiniai junginiai. Tirpsta organiniuose tirpikliuose, su rūgštimis sudaro vandenyje tirpias druskas. Klasifikuojami pagal organinę grupę, prijungtą prie azoto atomo. Randami augaluose, kartais – kituose organizmuose, taip pat sintetinami. Paprastai būna biologiškai aktyvūs, veikia centrinę ar periferinę nervų sistemą. Naudojami medicinoje.

Alkaloidas morfinas yra išgaunamas iš daržinės aguonos
Kai kurie labiau žinomi alkaloidai:

* Atropinas – vienas iš nuodingų alkaloidų, randamas durnaropėse ir drignėse.
* Kapsaicinas – deginančio skonio alkaloidas, randamas aitriojoje paprikoje.
* Kofeinas – stimuliuojantis alkaloidas, randamas kavoje, kakavoje, arbatoje.
* Kokainas – vienas iš nuodingų alkaloidų, randamas kokainmedyje.
* Koniinas – vienas iš nuodingų alkaloidų.
* Meskalinas – alkaloidas, sukeliantis haliucinacijas, randamas pejotų rūšies kaktusuose.
* Morfinas – vienas iš nuodingų alkaloidų, randamas aguonose.
* Muskarinas – vienas iš nuodingų alkaloidų, randamas raudonosiose musmirėse.
* Nikotinas – vienas iš nuodingų alkaloidų, randamas tabake.
* Strichninas – vienas iš nuodingų alkaloidų.
* Teobrominas – alkaloidas randamas kakavoje.

Dalis alkaloidų yra nuodingi, kai kurie priskiriami narkotinėms medžiagoms.

## Išnašos

## Literatūra

* Žilinskas A. Alkaloidai. Mokomoji knyga. Vilnius: Vilniaus universitetas
# Sonomos apygarda

| Sonomos apygarda angl. *Sonoma County* |
| --- |
|

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-8) ------ vasaros: (UTC-7) |
|  |
| **Valstybė** |  Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** |  Kalifornija |
| **Administracinis centras** | Santa Roza |
| **Įkūrimo data** | 1850 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021 m.) | 485 887 |
| **Plotas** | 4 580 km² |
| **Tankumas** (2021 m.) | 106 žm./km² |
| **Aukščiausia vieta** | 1 366 m |
|  |
| **Tinklalapis** | sonomacounty.ca.gov |

**Sonomos apygarda** (angl. *Sonoma County*) – Jungtinių Amerikos Valstijų apygarda, esanti Kalifornijos šiaurvakarinėje dalyje. Pagal 2021 m. duomenis, Sonomos apygardoje gyveno 485 887 žmonės. Sonomos apygardos būstinė yra įsikūrusi didžiausiame apygardos mieste – Santa Rozoje. Apygarda įsikūrusi į šiaurę nuo San Fransisko ir Marino apygardos, į pietus nuo Mensodino apygardos ir į vakarus nuo Napos ir Leiko apygardų. Vakarinius krantus skalauja Ramusis vandenynas, o pietinius – San Fransisko įlanka.

## Istorija

Sonomos apygarda – viena seniausių apygardų Kalifornijoje, įkurta 1850 m. Pavadinimas kilo iš pakrantės mivokų kalbos žodžio, kuris reiškia „Mėnulio slėnis“.

## Didžiausi miestai

* Santa Roza (167 815 gyv. 2010 m.)
* Petaluma (57 941 gyv.)
* Ronerto Parkas (40 971 gyv.)
* Heldsburgas (11 254 gyv.)
* Sonoma (10 648 gyv.)

## Gyventojai

2020 m. duomenimis Sonomos apygardoje gyveno 62,5 % baltųjų, 4,17 % azijiečių, 3,6 % mišrios rasės, 1,49 % afroamerikiečių, 1,25 % kitų rasių ir 27 % lotynoamerikiečių kilmės gyventojų.

## Šaltiniai

|  |  |
| --- | --- |
|  **Kalifornijos apygardos** |  |
| Alamida · Alpainas · Amadoras · Bjutas · Del Nortė · El Doradas · Fresnas · Glenas · Humboldtas · Imperialas · Injas · Jolas · Juba · Kalaverasas · Kernas · Kingsas · Kolūza · Kontra Kosta · Lasenas · Leikas · Los Andželas · Madera · Marinas · Mariposa · Mendosinas · Mersedas · Modokas · Monas · Monterėjus · Napa · Nevada · Orindžas · Plaseris · Plumasas · Riversaidas · Sakramentas · San Benitas · San Bernardinas · San Choakinas · San Diegas · San Fransiskas · San Luis Obispas · San Mateo · Santa Barbara · Santa Klara · Santa Kruzas · Sateris · Siera · Siskiju · Solanas · Sonoma · Stanislosas · Šasta · Teheima · Trinitis · Tularis · Tuolamis · Ventūra |
# John Everett Millais

| Džonas Everetas Milė |
| --- |
|  |
| Džono Evereto Milė fotoportretas (1865 m., aut. Lewis Carroll) |
| Gimė | 1829 m. birželio 8 d. Sauthemptonas |
| Mirė | 1896 m. rugpjūčio 13 d. (67 metai) Londonas |
| Palaidotas (-a) | Šv. Pauliaus katedra |
|  |
| Veikla | XIX a. dailininkas |
|  |
|  **Vikiteka** | John Everett Millais |

**Džonas Everetas Milė** (angl. *John Everett Millais*, 1829 − 1896 m.) – XIX a. Anglijos tapytojas ir iliustratorius. Vienas „Prerafaelitų brolijos“ pagrindinių narių.

## Biografija

Džonas Everetas Milė gimė 1829 m. birželio 8 d. Sauthemptone. Jo tėvai buvo pasiturintys. Dž. E. Milė nuo vaikystės parodė talentą dailei, 1838 m. atvyko į Londoną, mokėsi Sass’s dailės mokykloje ir laimėjo Menų draugijos sidabro medalį būdamas devynerių metų. 1840 m. jis buvo priimtas į Karališkosios akademijos mokyklą tapdamas jauniausiu studentu mokyklos istorijoje ir 1843 m. laimėjo sidabro medalį už piešinį antikinių istorijų tema, bei 1847 m. laimėjo aukso medalį už paveikslą „Benjamino gentis pagrobia Silomo dukteris“. 1846 m. pirmą kartą eksponavo Karališkojoje akademijoje (paveikslas „Pisaras užgrobia Peru inkų valdovą“). Akademijoje Dž. E. Milė susipažino su Viljamu Holmanu Hantu. Kartu su juo ir Dante Gabrieliu Rosečiu įsteigė Kriptografų draugiją ir 1848 m. su kitais − „Prerafaelitų broliją“.

Pirmuoju prerafaelitišku Dž. E. Milė kūriniu buvo paveikslas „Izabelė“ (Volkerio dailės galerija, Liverpulis), kurį jis 1849 m. eksponavo Karališkojoje akademijoje. Kitų metų paveikslas „Kristus savo tėvų namuose“ buvo sutiktas labai nepalankiai, kaltintas šventvagiškumu. 1851 m. m. kūrinys „Balandžio sugrįžimas į arką“ susilaukė sėkmės, jį pagyrė Džonas Raskinas ir Teofilis Gotjė. 1855 m. Dž. E. Milė vedė Effie Chalmers, buvusią dailės kritiko Dž. Raskino žmoną. Pora apsistojo Perte Škotijoje. 1855 − 1864 m. Dž. E. Milė kūrė iliustracijas daugeliui literatūros kūrinių, žurnalui „Once a Week“ (nuo 1859 m.). 1861 m. dailininkas grįžo į Londoną, kur susilaukė sėkmės, ypač už paveikslus su vaikais (pvz., „Burbulai“, kuris buvo panaudotas muilo reklamoje) ir gražiomis moterimis (pvz., „Stela“). Po 1870 m. Dž. E. Milė pradėjo populiarėti kaip portretistas. 1853 m. dailininkas tapo asocijuotu Karališkosios akademijos nariu, 1863 m. − tikruoju nariu ir 1896 m. trumpai − akademijos prezidentu. 1885 m. jam suteiktas baroneto titulas. Džonas Everetas Milė mirė 1896 m. rugpjūčio 13 d. Londone, palaidotas Šv. Pauliaus katedroje. Maždaug apie 1863 m. dailininkas galutinai apleido jaunystės prerafaelitų estetiką ir tapė akademistine maniera.

## Darbų galerija

* „Izabelė“ (1849, Volkerio dailės galerija, Liverpulis)
* „Kristus savo tėvų namuose“ (1849-50, Teito galerija, Londonas)
* „Mariana“ (1851, Teito galerija, Londonas)
* „Ofelija“ (1851, Teito galerija, Londonas)
* „Širdys yra koziriai“ (1872, Teito galerija, Londonas)
* „Našlaitė“ (1881, privati kolekcija)
* „Lizdas“ (1887, Ledi Lever dailės galerija, Liverpulis)

## Nuorodos

* wikiart.org, Dž. E. Milė kūriniai chronologine tvarka
* khanacademy.org

## Šaltiniai

* Encyclopaedia Britannica
* Teito galerija
* wga.hu
# PubMed Central

**PubMed Central**|  |
| **Pavadinimas** | PubMed Central |
| **Savininkas** | United States National Library of Medicine |
| **Kūrėjas** | United States National Library of Medicine |
| **Komercinė?** | ne |
| **Paskirtis** | Mokslinių straipsnių medicinos ir biologijos temomis saugojimas |
| **Registracija** | neprivaloma |

**PubMed Central** (PMC) – nemokama skaitmeninė mokslinių straipsnių saugykla. Joje kaupiami biologijos ir medicinos straipsniai, kurių turinys laisvai prieinamas.

*PubMed Central* ir jos numeris (PMC) nėra tas pats kas *PubMed* (ir numeris PMID). *PubMed Central* saugo visą straipsnio turinį, tuo tarpu *PubMed* saugo tik citavimui reikalingus duomenis ir (dažniausiai) nuorodą į kur nors kitur laikomą straipsnio tekstą, už kurį dažnai jau reikia mokėti. 2018 m. PubMed Central buvo sukaupusi 5,2 milijono straipsnių.

PubMed central numeris, įprastai nurodomas kaip PMC (kartais kaip PMCID) susideda iš priešdėlio PMC, po kurio seka septyni skaitmenys:

```
* PMCID: PMC1852221
```

## Šaltiniai
# Australijos augmenija

**Australijos augmeniją** sudaro 20 000 induočių ir 14 000 ne induočių augalų rūšių, taip pat 250 000 grybų ir virš 3000 kerpių rūšių.

Australijoje yra 3 pagrindinės gamtinės zonos. Nuo pusiaujo į pietus eina:

1. Drėgnieji atogražų miškai. Auga: eukaliptai, palmės, bambukai, figos smaugikės, medinis papartis, araukarijos.
2. Savanos. Auga: aukštos žolės, eukaliptai, akacijos (500 rūšių), buteliniai medžiai, kazuarinos (užauga iki 30 m).
3. Dykumos ir pusdykumės. Sudaro didžiąją dalį Australijos. Auga įvairios žolės, pavyzdžiui, spinifeksas. Paplitę krūmynai– eukaliptų, kazuarinų ir akacijų sažalynai. Yra ir efemerų – trumpos vegetacijos augalų.

Australijos floroje labai dažni yra endemikai – rūšys, gyvuojančios tik tam tikroje teritorijoje. Šios rūšys sudaro 85 proc. augalijos. Tai eukaliptai, sumedėję paparčiai ir kt. Į pietus endemikų daugėja.

Šiaurės ir šiaurės rytų Australijoje vyrauja drėgnas ir karštas klimatas, auga amžinai žaliuojantys atogrąžų miškai. Paplitę eukaliptai, palmės, bambukai, araukarijos, lianos, mediniai paparčiai.

Vidurinėje ir pietinėje Didžiojo vandenskyros kalnagūbrio dalyje ir Tasmanijos saloje auga eukaliptai, mediniai paparčiai ir bukai. Kai kurių rūčių eukaliptai savo dydžiu beveik prilygsta šiaurės Amerikos sekvojoms. Eukaliptai užauga iki 150 m, o kamieno storis siekia iki 9 m. Jų šaknys pasiekia net 30 m gylį ir lyg siurbliai siurbia vandenį, todėl ties eukaliptų miškais būna žemesnis gruntinių vandenų lygis ir kiti augalai negali augti. Eukaliptų mediena gera statybinė medžiaga. Iš viso yra apie 600 eukaliptų rūšių. Eukaliptai užauga iki 150 m., šaknys iki 30 m.

Einant į žemyno gilumą mažėja kritulių, miškai pamažu pereina į savaną. Tarp aukštų žolių auga pavieniai eukaliptai, kazaurinai, buteliniai medžiai, kaupiantys drėgmę kamienuose, mažai lapų turinčios akacijos, liūčių metu žydinčios geltonais žiedais. Iš viso yra apie 500 akacijų rūšių ir net 400 iš jų sutinkamos tik Australijoje. Daugumos medžių (akacijų, eukaliptų) lapai atsikišę statmenai į saulės pusę, tuo sumažinant garavimą. Dėl to tokių medžių miškai nesuteikia pavėsio.

Pusdykumėse paplitę krūmynai(*scrub*) – labai tankūs krūminių eukaliptų, kazaurinų ir akacijų sąžalynai. Šie krūmynai ilgą laiką labai trukdė Australijos vidinių regionų tyrinėjimams. Smėlynuose auga kietalapė ir dygi, iki 3 m siekianti žolė spinifeksas. Visiškai be gyvybės dykumų Australijoje nėra daug. Po gausių liūčių sužaliuoja Efemeriniai augalai – jie sudygsta, sužaliuoja ir subrandina sėklas labai greitai, o per sausras nunyksta. Žemyno šiauriniuose pakraščiuose veši kietalapiai augalai – daugiausia eukaliptai.

Miškai Australijoje užima tik 13 % visos teritorijos, o 58 % žemyno teritorijos tinka natūralioms ganykloms. Vietinių naudingųjų augalų nėra, iš įvežtųjų gerai dera javai, vaismedžiai, vynmedžiai.
# Evoliucinė biologija

**Evoliucinė biologija** – populiacijų biologijos šaka, tirianti rūšių kilmę, taip pat jų kaitą laike, t. y. jų evoliuciją. Tai tarpdisciplininė mokslo šaka, įtraukianti biologus iš įvairių tradicinių biologijos mokslo šakų.

## Istorija

Evoliucinės biologijos istoriją galima išskirti į šiuos etapus:

1. Evoliucinė ir neevoliucinės idėjos prieš Čarlzą Darviną
2. Darvino teorija (1859 m.)
3. Darvinizmo eklipsė (1880–1920)
4. Modernioji sintezė (1920–1950)

## Šaltiniai
# Mutacija

*Kitos reikšmės – Mutacija (reikšmės).*
**Mutacija** (lot. *mutatio* 'pa(si)keitimas, permaina') – tai genetinės medžiagos pokytis. Mutacijos gali būti grįžtamas arba negrįžtamas chromosomų, genų ar nekoduojančios genetinės medžiagos pasikeitimas, perduodamas palikuonims, jei atsiranda gametose arba kūno dalyse, iš kurių nelytinio dauginimosi metu susidaro naujas organizmas. Mutacijos – labai svarbus evoliucijos veiksnys, nes žalingos mutacijos sumažina tikimybę mutacijos nešiotojui palikti palikuonis – taip iš populiacijos yra eliminuojama žalinga genetinė medžiaga.

## Mutacijų rūšys

### Genų arba intergeninės genetinės medžiagos mutacijos

* Delecija – prarandama natyvi genetinė medžiaga.
* Insercija – į natyvią seką įsiterpia ektopinė seka.
* Taškinė mutacija – tai vieno nukleotido pakeitimas kitu, dėl ko baltymą koduojančioje sekoje vienas tripletas pasikeičia kitu. Dėl to dažniausiai koduojamoje polipeptidinėje grandinėje viena aminorūgštis pakeičiama į kitą arba polipeptidinė grandinė nutrumpinama, kai susidaro terminacijos tripletas. Daugeliu atveju taškinės mutacijos nekeičia koduojamo baltymo aminorūgščių, nes vieną ir tą pačią aminorūgštį gali koduoti 2, 3 ar net 6 skirtingi nukleotidų tripletai.

### Chromosomų sandaros pakitimai

Tai chromosomų dydžio, genų išsidėstymo chromosomos viduje kitimas, kai chromosomos DNR molekulėje nutrūksta ir vėl susijungia DNR grandinė.

* Insercija arba intarpas – į chromosomą įsiterpia didelė nukleotidų seka, paprastai turinčią vieną ar daugiau genų.
* Delecija arba iškrita – chromosoma praranda didelę nukleotidų seką, paprastai turinti vieną ar daugiau genų.
* Inversija arba apsivertimas – chromosomos viduje ilga nukleotidų seka iškerpama ir vėl įsiuvama toje pačioje vietoje, tačiau apversta antraip. Nekoduojančios dalies inversija nelaikoma mutacija.
* Translokacija – dvi nehomologinės chromosomos apsikeičia savo dalimis.
* Transpozicija – genetinės medžiagos fragmentas (DNR arba RNR) persikelia (arba nusikopijuoja) iš vieno genomo lokuso į kitą, kartu pernešdamas tam tikrą kiekį genetinės informacijos.

### Chromosomų rinkinio mutacijos

* Aneuploidija – Aneuploidija, tiek monosomija, tiek trisomija (ar dar didesnis chromosomų kiekio padidėjimas) išbalansuoja genetinės informacijos pusiausvyrą, todėl paprastai sukelia įvairius nenormalumus.
	+ Monosomija – tai vienos chromosomos praradimas.
	+ Trisomija – tai vienos papildomos chromosomos įgavimas.
* Poliploidija – tai taisyklingas viso chromosomų rinkinio padidėjimas. Dažniausiai normaliose žmogaus somatinėse ląstelėse chromosomų rinkinys yra diploidinis; poliploidinės ląstelės turi 3n, 4n, ir didesnius chromosomų rinkinius.
# Polimorfizmas

*Kitos reikšmės – Polimorfizmas (reikšmės).*
**Polimorfizmas** – biologinis reiškinys, kai organizmų populiacija ar šeima yra susiskirsčiusi į individų grupes (*morfas*), kurios ryškiai skiriasi viena nuo kitos savo morfologiniais ar fiziologiniais požymiais. Polimorfizmas yra pertraukto kislumo atvejis, nes polimorfizme nėra individų, kurie savo sandara būtų tarpiniai tarp morfų. Pradžioje polimorfizmo sąvoka buvo naudojama tik kalbant apie vizualiai matomus išorinius požymius, o vėliau imta naudoti ir vidaus sandaros, fiziologiniams ar genetiniams skirtumams apibūdinti.

**Morfa** - diskreti gyvūnų forma (diskretus fenotipas), susijusi su prisitaikymu prie tam tikrų ekologinių sąlygų arba su funkcijų pasidalinimu šeimoje.

## Socialinių vabzdžių polimorfizmas

Socialinių vabzdžių polimorfizmas yra susijęs su kastiniu polietizmu. Polietinės grupės nariai paprastai savo sandara, fiziologija ir elgsena yra prisitaikę savo funkcijoms atlikti. Pvz., kareiviai paprastai būna didesni, stambesnėmis galvomis ir žandais, kai kurių rūšių - turi specialias liaukas, kurios padeda apginti lizdą.

## Lytinis dimorfizmas

Dažniausiai skiriasi skirtingų lyčių atstovai, kas siejasi su skirtingu jų vaidmeniu dauginimesi arba lytine atranka.

## Ekologinis polimorfizmas

Susijęs su prisitaikymais prie tam tikrų ekologinių sąlygų, prie sąlygų įvairovės. Tai gali būti:

* laikinis sąlygų kitimas, kai sąlygos skiriasi, pvz., vasaros pradžioje ir rudenį. Pavyzdžiui, amarų patelės būna sparnuotos ir besparnės.
* erdvinis kitimas, kai individai gyvena tame pačiame areale, bet skirtingomis sąlygomis. Pvz., vieni medžių viršūnėse, kiti - lapijos apačioje.
# Adaptacija

**Adaptacija** – evoliucinis procesas, kurio metu populiacija geriau prisitaiko prie aplinkos. Šis procesas vyksta per kelias kartas ir yra vienas iš pagrindinių biologijos reiškinių. Tai taip pat vadinama *genotipine adaptacija*.

Prisitaikymo procesas, vykstantis kiekviename individe per visą jo gyvenimą, kurio dėka organizmas įgyja atsparumą išorinės aplinkos veiksniams ir tokiu būdu gali gyventi sąlygomis, kuriose anksčiau negalėjo gyventi, spręsti tuos savo gyvybinės veiklos uždavinius, kokių anksčiau negalėjo išspręsti, vadinamas fenotipine adaptacija.

Adaptacija padeda organizmams išlikti jų ekologinėse nišose. Adaptacijos metu gali atsirasti nauji struktūriniai, elgesio ar fiziologiniai bruožai.

## Taip pat skaitykite

* Mimikrija
* Adaptacijos sindromas

## Nuorodos

Vikižodynas
# Genų dreifas

**Genų dreifas** – atsitiktinis statistinio pobūdžio genų dažnių kitimas populiacijoje. Dėl genų dreifo kai kurie aleliai gali visai išnykti, taigi dėl genų dreifo mažėja genetinė įvairovė. Mokslininkai nesutaria dėl šio reiškinio svarbos evoliucijai. Genų dreifas svarbesnis mažose populiacijose, o didesnėse jo galima nepaisyti.

Skirtingai nuo gamtinės atrankos, genų dreifas ne visada padeda įsitvirtinti adaptyviausiems požymiams – jo pasekmės populiacijai gali būti tiek naudingos, tiek žalingos, tiek neutralios. Taip yra todėl, kad individo reprodukcinę sėkmę dažnai lemia atsitiktinumai, nesusiję su jo prisitaikymu prie aplinkos.

Žodis „dreifas“ gali būti apgaulingas dėl savo reikšmės, tačiau genetinis dreifas yra neturintis krypties dreifas.

Tačiau tuo pačiu, genų dreifas tam tikro alelio dažnio atžvilgiu yra kryptingas - galiausiai alelis yra arba fiksuojamas populiacijoje, arba eliminuojamas iš jos.

## Šaltiniai
# Išnykimas

**Išnykimas** – reiškinys biologijoje ir ekologijoje, reiškiantis atskiros rūšies arba taksono visų atstovų išmirimą. Išnykimas gali įvykti dėl natūralių ir antropogeninių veiksnių. Didelio kiekio biologinių rūšių išnykimas per trumpą laiką vadinamas masinius išnykimu.

## Išnykimo priežastys

Rūšys išnyksta, kai jų gimstamumas per tam tikrą laiką nebegali kompensuoti mirtingumo. Tarp išnykimo priežasčių yra:

* populiacijos dydis (pvz., gyvūnai, kurie dauginasi tiktai grupėse)
* genetinė įvairovė
* gyvenimo trukmė (mirtis prieš pasiekiant lytinę brandą)
* plėšrūnai
* kitos rūšys (ypač patenkant į kitų rūšių gyvenamąją erdvę)
* parazitai (naujos ligos)
* gyvenamosios aplinkos pasikeitimai
# Biogeografija

Žemės aštuoni biogeografiniai regionai pagal *Alfred Russel Wallace knygos (1876 metai)*
Žemės augalijos regionai
**Biogeografija** – mokslas tiriantis rūšių paplitimo dėsningumus ir procesus lemiančius šiuos dėsningumus. Tai sintetinis mokslas besiremiantis geografija, biologija, geologija, klimatologija, ekologija ir evoliucija. Rūšių paplitimo dėsningumai gali būti aiškinami remiantis įvairiais istoriniais faktoriais – specializacija, išnykimas, žemynų judėjimas, ledynų slinkimas, jūros lygio svyravimai dėl klimato pasikeitimų (ledynmečiai) ir prieinamos energijos šaltinių kombinacijų, atsižvelgiant į geografinius faktorius.

Iki Robert MacArthur ir E. O. Wilson publikacijos *The Theory of Island Biogeography* išleidimo 1967 m. (kuri buvo 1963 m. spausdinto straipsnio ta pačia tema išplėtimas) biogeografija laikyta grynai istorine sritimi ir manyta, kad jos tyrimo metodai yra išskirtinai aprašomieji. MacArthur ir Wilson pakeitė šį požiūrį, parodydami, kad rūšių įvairovė tam tikroje teritorijoje gali būti nuspėjama remiantis tokiais faktoriais kaip ekosistemos teritorija, imigracijos lygis ir rūšių išnykimo lygis. Tai sužadino domėjimąsi salų biogeografija.

Klasikinei biogeografijai atsirado didelė paspirtis vystantis molekulinei sistematikai – filogeografijai. Tai leidžia mokslininkams patikrinti savo teorijas apie populiacijų kilmę ir išplitimą (pvz., salų endeminių rūšių). Pavyzdžiui, klasikiniai biogeografai galėjo tik spekuliuoti apie rūšių Havajuose kilmę, o dabar filogeografija padėtų jiems patikrinti teorijas apie šių rūšių giminingumą su galimom kilmės populiacijomis Azijoje ir Šiaurės Amerikoje.

Pagrindinės zoogeografinės karalystės:

* Paleotropikai
* Holarktika
* Neotropikai
* Australazija ir Okeanija
* Antarktika

Pagrindinės faunistinės (biogeografinės) sritys:

* Neoarktinė
* Paleoarktinė
* Neotropinė
* Afrotropinė
* Madagaskaro
* Indostano-Malajų
* Australijos
* Naujosios Zelandijos
* Antarktinė

## Taip pat skaitykite

* Ekosistema
* Biologinė įvairovė
* Ekoregionas
* Biomas
# Kladizmas

**Kladizmas** (gr. κλάδος (klados) – šaka) – 1950 m. Vilio Heningo pasiūlytas metodas, kaip nustatyti organizmų filogenetinius (giminystės) ryšius ir kaip sudaryti filogenetines schemas (medžius). Kiekviena monofiletinė (t. y. kilusi iš vieno protėvio) šaka vadinama klada (monofiletine šaka). Nuo XX a. antrosios pusės kladizmas ypač populiarus tarp Vakarų šalių biologų sistematikų, bet per paskutinius 25-30 metų populiarėjantis Lietuvoje ir Rytų Europos šalyse.

## Šaltiniai
# Rūšių atsiradimas

**Rūšių atsiradimas**|
1859 m. leidimo titulinis puslapis |
| **Autorius** | Charles Darwin |
| **Šalis** | Jungtinė Karalystė |
| **Sritis** | Natūrali atranka, evoliucijos teorija |
| **Pilna knyga** | Project Gutenberg |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | On the Origin of Species |
| **Šalis** | Jungtinė Karalystė |
| **Kalba** | anglų |
| **Leidykla** | John Murray |
| **Išleista** | 1859 m. |
| **Formatas** | Kietais viršeliais |
| **Puslapių** | 502 |
| **Pirmasis lietuviškas leidimas** |
| **Pavadinimas** | Rūšių atsiradimas natūraliosios atrankos būdu |
| **Leidykla** | Valstybinė politinės ir mokslinės literatūros leidykla |
| **Išleista** | 1959 m. |
| **Vertėjai** | Kostas Bėčius Jonas Dagys Marija Natkevičaitė-Ivanauskienė Juozas Maniukas Pranas Mantvydas V. Povilaitis. |
| **Formatas** | Kietais viršeliais |
| **Puslapių** | 589 |
| **OCLC:** | 1108655025 |

**Rūšių atsiradimas** (angl. *On the Origin of Species*, pilnas pavadinimas angl. *On the Origin of Species by Means of Natural Selection, or the Preservation of Favoured Races in the Struggle for Life*) – 1859 m. lapkričio 24 d. išleista Čarlzo Darvino knyga, kurioje pristatoma evoliucinė gyvųjų organizmų natūralios atrankos teorija (vėliau pradėta vadinti darvinizmu). Knyga yra laikoma padėjusia pagrindus evoliucinės biologijos mokslo krypčiai. *Rūšių atsiradimas* po išleidimo sulaukė didelio populiarumo, vien Darvino gyvenimo metais pasirodė šeši leidimai, kurių kiekvieną autorius papildė ir taisė.

*Rūšių atsiradimas* savo laiku sukėlė daug diskusijų tiek tarp mokslininkų, tiek tarp eilinių žmonių, nes knygoje išsakyti teiginiai prieštaravo vyravusiai krikščioniškai natūralios gamtos atsiradimo ir kaitos interpretacijai. Dalis mokslininkų, kaip kad Thomas Henry Huxley, palaikė Darvino teiginius ir propagavo mokslo sekuliarizaciją, o kiti (pavyzdžiui, biologas Philip Henry Gosse) juos atmetė ir liko prie krikščioniškos pasaulėžiūros.

## Leidimai

Knyga Darvino gyvenimo metu buvo išversta į 11 kalbų, o po jo mirties į dar keliasdiašimt kitų.

Lietuvių kalba knyga pirmą kartą išleista 1959 m. Valstybinės politinės ir mokslinės literatūros leidyklos pažymint 100 metų originalaus leidimo jubiliejų. Pratarmę lietuviškam leidimui parašė Tadas Ivanauskas. Iš anglų kalbos vertė Kostas Bėčius, Jonas Dagys, Marija Natkevičaitė-Ivanauskienė, Juozas Maniukas, Pranas Mantvydas, V. Povilaitis. Vertimą redagavo Vytautas Kauneckas.

## Šaltiniai