# מישור אינדוס-גנגס

**מישור אינדוס-גנגס**, הידוע גם בשם המישור הצפון-הודי, הוא מישור פורה המשתרע על פני 700,000 קמ"ר (270,000 מייל רבוע) על פני החלק הצפוני והצפון-מזרחי של תת-היבשת ההודית. הוא כולל את צפון ומזרח הודו, מזרח פקיסטן, דרום נפאל וכמעט את כל בנגלדש. הוא נקרא על שם שני הנהרות העיקריים המנקזים את האזור - האינדוס והגנגס.

מפה של המישור האינדוס-גנגס
המישור משתרע החל מהרי ההימלאיה בצפון ועד לקצה הצפוני של רמת דקאן בדרום, ומשתרע מצפון מזרח הודו במזרח ועד לגבול איראן במערב. האזור הוא ביתם של ערים גדולות רבות וכמעט שביעית מאוכלוסיית העולם. מכיוון שהאזור נוצר על ידי משקעי שלושת הנהרות העיקריים - אינדוס, גנגס ובראהמאפוטרה, המישורים מורכבים מהמרחב הגדול ביותר בעולם של סחף רציף. בזכות משאבי המים העשירים של אזור, הוא אחד האזורים המאוכלסים והחקלאיים ביותר בעולם.

## היסטוריה

האזור היה ביתם של תרבות עמק האינדוס בשנת 3000 לפנה"ס, שהייתה אחת היישובים האנושיים המוקדמים ביותר בתת-היבשת ההודית. בתקופה הוודית (בערך 1500-600 לפנה"ס), האזור כונה "אריאווארטה" (ארץ הארים). על פי חוקי מנו, 'אריאווארטה' הוא "השטח שבין ההימלאיה לרכסי וינדהיה, מהים המזרחי (מפרץ בנגל) ועד לים המערבי (הים הערבי)". האזור היה חלק מהינדוסטאן, מונח ששימש בעבר כשם כולל לכל תת-היבשת ההודית.

השטח הפורה אפשר את העלייה וההתרחבות של אימפריות שונות כמו המאוריה, הקושאן והגופטה, שלכולן היו מרכזים דמוגרפיים ופוליטיים במישור האינדוס-גנגס. אימפריית מאוריה התקיימה מהמאה ה-4 עד המאה ה-2 לפני הספירה ואיחדה את רוב תת-היבשת ההודית למדינה אחת, והייתה האימפריה הגדולה ביותר שהייתה אי פעם בתת-היבשת ההודית. אימפריית קושאן התרחבה מאפגניסטן של ימנו עד לצפון מערב תת-היבשת ההודית באמצע המאה ה-1 לספירה. הסחר הימי לאורך דרך המשי שגשג בתקופה זו. תקופת גופטה התקיימה מהמאה ה-4 עד המאה ה-7 לספירה והיא ידועה באמנות, בארכיטקטורה ובמדע שלה.

במאה ה-12 לספירה, חלק ניכר מהאזור נשלט על ידי הראג'פוטים. בשנת 1191 לספירה, מלך הראג'פוטים, פרית'ויראג' צ'האצ'וראם, איחד מספר מדינות ראג'פוטים והביס את הצבא הפולש של מוחמד ע'ורי בקרב הראשון בטאריין. עם זאת, מוחמד ע'ורי ניצח את הראג'פוטים בקרב השני בטאריין, שהוביל לעליית סולטנות דלהי באזור במאה ה-13 לספירה. בשנת 1526 לספירה, באבור כבש את מעבר ח'ייבר והקים את האימפריה המוגולית, ששלטה באזור במשך שלוש המאות הבאות.

האימפריה המראטהית, שנוסדה על ידי שיוואג'י, כבשה את האזור לזמן קצר בתחילת המאה ה-18 לספירה. האימפריה הסיקית נוסדה על ידי רנג'יט סינג בערך באותו הזמן בחלק הצפון-מערבי של האזור. האירופאים הגיעו בסוף המאה ה-15 לספירה לחצי האי הודו. ניצחונה של חברת הודו המזרחית הבריטית בקרב פלסי ב-1757 ובקרב בוקסר ב-1764 ביסס את כוחה של החברה במישור הגנגטי התחתון. עם תבוסת האימפריה המראטהית, האזור כולו עבר לשליטת הראג' הבריטי ונשאר זהה עד שהודו השיגה עצמאות בשנת 1947.

## גאולוגיה

המישורים נקראים על שם שני הנהרות העיקריים המנקזים את האזור - האינדוס והגנגס. האזור נוצר כתוצאה משקיעה מתמשכת של סחף על ידי מערכות הנהרות העיקריות של האינדוס, הגנגס והבראהמאפוטרה בשקע שהיה קיים בין ההימלאיה בצפון לרמת דקאן בדרום. ישנן תיאוריות שונות לגבי אופן היווצרותו של השקע. הגאולוג דרשו וואדיה אמר שהשקע היה תלם שהיה קיים מאז היווצרות הרמה בדרום וההרים בצפון. לעומת זאת, הגאולוג אדוארד סוס הציע שהשקע היה קער גדול שנוצר כאשר התקדמות ההימלאיה דרומה נחסמה על ידי מסת היבשה ההודית.

סידני ברארד סבר כי האזור הוא עמק ביקוע עמוק שהתקיים בקרום כדור הארץ, אשר לאחר מכן התמלא בסחף. הוא גם הצביע על קיומם של עמקי ביקוע אחרים באזור ההימלאיה ורמת דקאן. עם זאת, גאולוגים כמו פרדיננד היידן וריצ'רד אולדהאם דחו את סברתו וקבעו שקיומו של עמק ביקוע כל כך גדול אינו אפשרי. על פי מחקרים עדכניים, משקעים שהופקדו בקרקעית ים טתיס הפרהיסטורי התקפלו לכיוון הקצה הצפוני עקב סחיפה צפונית של הלוח ההודי, ומאוחר יותר נוצר שקע עקב הופעת הרי ההימלאיה בצפון. מתחת לשקיעת הסחף, האזור נשען על סלעים גבישיים קשים המחברים את אזור ההימלאיה עם חצי האי. מכיוון שהאזור נוצר על ידי משקעי נהרות גדולים, המישורים מורכבים מהמרחב הגדול בעולם של סחף רציף.

## גאוגרפיה

המישורים הפוריים משתרעים 700,000 קמ"ר על פני החלק הצפוני והצפון-מזרחי של התת-יבשת ההודית. הם מכילים את צפון ומזרח הודו, מזרח פקיסטן, דרום נפאל וכמעט כל בנגלדש. הם משתרעים מהרי ההימלאיה בצפון ועד רכס וינדהיה, סאטפורה ורמת צ'וטה נאגפור בדרום, ומשתרעים מצפון-מזרח הודו במזרח ועד לגבול האיראני במערב. האזור הוא ביתם של ערים גדולות רבות וכמעט שביעית מאוכלוסיית העולם. בהודו, הוא מכיל בעיקר את המדינות והטריטוריות המאוחדות של ראג'סטאן במערב, פנג'אב, הריאנה, צ'אנדיגאר ודלהי בצפון-מערב, אוטר פרדש בצפון, ביהר ומערב בנגל במזרח ואסאם בצפון-מזרח.

מישור אינדוס-גנגס מחולק לשני אגני ניקוז על ידי רכס דלהי, שהוא שלוחה צפונית של רכס ארוואלי. החלק המערבי מנוקז על ידי האינדוס, והחלק המזרחי מורכב ממערכות הנהרות גנגס-בראהמאפוטרה. המישורים מכילים ארבעה אזורים גאוגרפיים נפרדים:

* בהבר: אזור צר ברוחב של כ-7–15 ק"מ (4.3-9.3 מייל), הממוקם מתחת למרגלות הרי ההימלאיה. הקטע נקבובי מאוד ומורכב ברובו מאבנים וסלעים הנישאים על ידי הנהרות. רוב הנחלים נעלמים מתחת לאדמה באזור.
* טראי: הרצועה השנייה השוכנת ליד אזור בהבר. האזור מורכב ברובו מטין חדש שהושקע על ידי נחלים ונהרות אשר מופיע מחדש. הרצועה מקבלת גשמים כבדים במשך רוב השנה ומורכבת מצמחייה ירוקת-עד צפופה ורטובה.
* בנגאר: הרצועה השלישית מורכבת מסחף עתיק יותר שהושקע על ידי הנהרות ויוצר את האזור הפורה העיקרי של מישורי ההצפה. היא מורכבת גם ממשקעי לטריט.
* ח'דיר: האזור האחרון כולל אזורים נמוכים מדרום לרצועת בנגאר. הוא מורכב ברובו מטין חדש שנישא על ידי הנהרות בזמן שהוא זורם דרך החלק העליון של המישורים.

## הידרוגרפיה ואקלים

האזור מנוקז על ידי שלוש מערכות נהר עיקריות ויש לו מפלס מי תהום גבוה. בשל משאבי המים העשירים שלו ואדמת הסחף הפורייה שלו, זהו אחד האזורים המאוכלסים והחקלאיים ביותר בעולם. החלק המזרחי של המישור מקבל גשמים כבדים במהלך המונסון לאחר הקיץ, מה שגורם בדרך כלל לשיטפונות והצפות. כמות הגשמים פוחתת ממזרח לכיוון מערב, כאשר האזור המערבי כולל אזורים יבשים יותר כמו מדבר טהאר.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **מישור אינדוס-גנגס** בוויקישיתוף
## הערות שוליים