Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# פול וולפוביץ

פול וולפוביץ
Paul Wolfowitz|  |
|
לידה |
22 בדצמבר 1943 (בן 82) ברוקלין, ארצות הברית  |
|
מדינה |
ארצות הברית  |
|
השכלה | * אוניברסיטת שיקגו
* אוניברסיטת קורנל
* תיכון אית'קה
 |
|
מפלגה |  המפלגה הרפובליקנית |
|
השקפה דתית |
יהדות  |
|
בת זוג | קלייר סלג'ין וולפוביץ  |
|

מזכיר ההגנה של ארצות הברית|
20 בינואר 2001 – 1 ביוני 2005 (4 שנים ו־4 חודשים) |
|
→ Rudy de Leonגורדון אינגלנד ← |

מנהל תכנון מדיניות|
22 בינואר 1981 – 22 בדצמבר 1982 (שנה ו־10 חודשים) |
|
→ אנתוני לייקStephen W. Bosworth ← |

נשיא קבוצת הבנק העולמי|
1 ביוני 2005 – 30 ביוני 2007 (שנתיים) |
|
→ ג'יימס וולפנזוןRobert Zoellick ← |

סגן מזכיר המדינה בנושאי מזרח אסיה והפסיפי|
22 בדצמבר 1982 – 12 במרץ 1986 (3 שנים וחודשיים) |
|
→ John H. HoldridgeGaston J. Sigur Jr. ← |

שגריר ארצות הברית באינדונזיה|
11 באפריל 1986 – 12 במאי 1989 (3 שנים וחודש) |
|
→ John H. Holdridge |

תת-מזכיר ההגנה של ארצות הברית למדיניות|
15 במאי 1989 – 19 בינואר 1993 (3 שנים ו־8 חודשים) |
|
→ Fred IkléFrank G. Wisner ← |

 |
|   |

**פול וולפוביץ** (באנגלית: **Paul Dundes Wolfowitz**; נולד ב-22 בדצמבר 1943) הוא דיפלומט ואיש ממשל יהודי-אמריקני אשר כיהן גם כנשיא הבנק העולמי. לפני תפקידו האחרון, הוא כיהן כשגריר ארצות הברית באינדונזיה וכסגן מזכיר ההגנה של ארצות הברית. כיום הוא מכהן כחוקר במכון המחקר השמרני American Enterprise Institute ‏(AEI), אשר בו הוא עוסק בנושאים של כלכלה בינלאומית, אפריקה ושותפויות ציבוריות-פרטיות.

כסגן שר ההגנה האמריקני, הוא היה מההוגים הבולטים של "דוקטרינת בוש" הקובעת כי על ארצות הברית להתמודד עם איומים חיצוניים לפני התממשותם, על ידי נקיטה, במידת הצורך, במכת מנע (preemption) ועל ידי קידום הדמוקרטיה במזרח התיכון, כדי למנוע מארגוני טרור את הבסיס לתמיכה בהם. עם תום הכהונה הראשונה של ממשל בוש, וולפוביץ מונה לתפקיד נשיא הבנק העולמי. לאחר שכיהן בתפקיד זה כשנתיים הוא התפטר בעקבות הגילוי כי סייע לקידומה של בת זוגו בבנק העולמי. הוא דובר אנגלית, ערבית, צרפתית, גרמנית, עברית ואינדונזית.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **פול וולפוביץ** בוויקישיתוף
* נדן פלדמן, "ביל גייטס לא מבין בכלכלה ויש יותר מדי סיוע הומניטרי בעולם", באתר TheMarker‏, 24 בינואר 2014
* פול וולפוביץ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמריקאים ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו**להרחיב אותו**.
# צ'אנגג'נג 8

צ'אנגג'נג 8
长征八号|  |
|
משפחה |
צ'אנגג'נג |
|
יצרן |
CALT |
|
ארץ ייצור |
הרפובליקה העממית של סין |
|
היסטוריית שיגורים |
|
שיגורים |
3 |
|
הצלחות |
3 |
|
שיגור ראשון |
22 בדצמבר 2020 |
|
שיגור אחרון |
20 במרץ 2024 |
|
יכולת |
|
מטען ל־LEO |
8,400 ק"ג |
|
מטען ל־GTO |
2,800 ק"ג |
|
מטען ל־SSO |
4,500 ק"ג |
|

מידע נוסף|
גובה |
50.34 מטרים |
|
קוטר |
3.55 מטרים |
|
משקל |
356 טון |
|

שלב ראשון|
סוג מנוע |
RP-1/LOX |

 |
|

שלב שני|
סוג מנוע |
LH2/LOX |

 |

 |
|   |

**צָ'אנְגְגֶ'נְג 8** או **צעדה ארוכה 8** (בסינית: **长征八号**‏, בפין-יין: **Chángzhēng bā**, באנגלית: **Long March 8**) הוא משגר לוויינים וחלליות ממשפחת צ'אנגג'נג, שפותח על ידי האקדמיה הסינית לטכנולוגיית רכבי שיגור (CALT) לנשיאה של עד 4500 ק"ג למסלול מסונכרן-שמש (SSO) בגובה 700 ק"מ. הרקטה מבוססת על קודמתה "צ'אנגג'נג 7" עם השלב הראשון שלה ו-2 של המאיצים שלה, יחד עם השלב השלישי של בעירת מימן נוזלי מגרסאות ישנות יותר 3A/3B/3C ו-7A כשלב השני שלה.

גרסת רכב שיגור עתידית מתוכננת של "צ'אנגג'נג 8" צפויה להיות ניתנת לשימוש חוזר באופן חלקי על ידי נחיתה אנכית של השלב הראשון והמאיצים כיחידה אחת.

שיגור הבכורה של צעדה ארוכה 8 היה ב-22 בדצמבר 2020 ממרכז שיגור הלוויינים ונצ'אנג. לצורכי שיגור הותאם כן שיגור LA-2. גם שיגורי המשך בוצעו מאותו כן שיגור.

בשלי תכנון נמצא דגם 8A עם יכולת שיגור של 7,000 ק"ג.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **צ'אנגג'נג 8** בוויקישיתוף
* תיאור המשגר

## הערות שוליים

 ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל ובנושא סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו**להרחיב אותו**.
# קואיג'ואו

קואיג'ואו|  |
| משגר מוכן להפעלה |
|
ייעוד |
משגר לוויינים וחלליות |
|
יצרן | ExPace  |
|
ארץ ייצור | הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין |
|
היסטוריית שיגורים |
|
סטטוס |
פעיל |
|
אתרי שיגור |
מרכז שיגור הלוויינים ג'יוצ'ו'אן, מרכז שיגור הלוויינים טאיואן, מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג |
|
שיגורים |
31 |
|
הצלחות |
28 |
|
כישלונות |
3 |
|
שיגור ראשון |
2013 |
|
יכולת |
|
מטען ל־LEO |
1500 ק"ג |
|
מטען למסלול קוטבי |
1,000 |
|

מידע נוסף|
גובה |
19.4 מ' |
|
קוטר |
עד 2.2 מ' |
|
משקל |
30-78 טון |
|
שלבים |
4 |

 |
|   |

**קואיג'ואו** (בסינית: **快舟**‏, kuàizhōu) הוא משגר שפותח בסין וייצורו נמשך. זה משגר מנוע דלק מוצק לשלבים 1–3 ומנוע דלק נוזלי לשלב הרביעי. מטרת הפיתוח הייתה לפתח משגר שניתן לנצל תוך זמן קצר. פיתוח בוצע על בסיס טיל בליסטי מדגם "דונגפנג 21". הפיתוח בוצע על ידי חברה ExPace שנמצאת בבעלות ממשלתית. בשלבים פיתוח שונים נמצאים דגמים עם יכולת שיגור גדולה יותר מהדגם הקיים.

השיגור הראשון בוצע בשנת 2013 ממרכז שיגור הלוויינים ג'יוצ'ו'אן כאשר שוגר לוויין חישה מרחוק.

בשנת 2017 בוצע לראשונה שיגור דגם Kuaizhou 1A עם יכולת שיגור של לוויין במשקל 300 ק"ג. ביולי 2000 בוצע שיגור של דגם Kuaizhou 11 עם יכולת שיגור 1500 ק"ג.

ניתן לשכור את השיגור עבור לוויינים פרטיים בעלות של 10–20 אלף $ לק"ג.

שיגור המשגר מבוצע ממתקן נייד ולכן ניתן לשגר אותם מאתרים שונים.

עד היום שיגורים של "קואיג'ואו" בצעו מ-3 אתרים:

* מרכז שיגור הלוויינים ג'יוצ'ו'אן, כן שיגור LA4
* מרכז שיגור הלוויינים טאיואן, כן שיגור LC-16
* מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג

## קישורים חיצוניים

* רשימת שיגורים
* תיאור משגרי הסדרה

## הערות שוליים
# צ'אנגג'נג 1

צ'אנגג'נג 1|  |
|
ייעוד |
משגר לוויינים וחלליות |
|
יצרן |
תאגיד הטכנולוגיה בתחום החלל של סין |
|
ארץ ייצור | הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין |
|
היסטוריית שיגורים |
|
סטטוס |
לא פעיל |
|
אתרי שיגור |
מרכז שיגור הלוויינים ג'יוצ'ו'אן, כן שיגור LA-2A |
|
שיגורים |
2 |
|
הצלחות |
2 |
|
שיגור ראשון |
24 באפריל 1970 |
|
שיגור אחרון |
3 במרץ 1971 |
|
יכולת |
|
מטען ל־LEO |
300 ק"ג |
|

מידע נוסף|
גובה |
29.86 מ' |
|
קוטר |
2.25 מ' |
|
משקל |
81,570 טון |
|
שלבים |
3 |
|

שלב ראשון|
מספר מנועים |
1 |
|
סוג מנוע |
YF-2A |
|
דחף |
1,101 קילו ניוטון |
|
מתקף סגולי |
242.5 |
|
זמן בעירה |
130 שניות |
|
דלק |
דלק נוזלי |

 |
|

שלב שני|
מספר מנועים |
1 |
|
סוג מנוע |
YF-3A |
|
דחף |
320 קילו ניוטון |
|
מתקף סגולי |
287 שניות (בריק) |
|
זמן בעירה |
126 שניות |
|
דלק |
דלק נוזלי |

 |
|

שלב שלישי|
מספר מנועים |
1 |
|
סוג מנוע |
YF-02 |
|
דחף |
181 קילו ניוטון |
|
מתקף סגולי |
254 שניות (בריק) |
|
זמן בעירה |
38 שניות |
|
דלק |
דלק מוצק |

 |

 |

**צ'אנגג'נג 1** (בסינית: **长征一号**‏, Long March 1, "המסע הארוך" – על שם מצעדו המפורסם של מאו דזה־דונג) היה משגר שפותח בסין על ידי תאגיד הטכנולוגיה בתחום החלל של סין. הפיתוח היה מבוסס על טיל בליסטי לטווח ביניים DF 3. כדי לתת לטיל יכולת להביא לוויין למסלול התווסף שלב שלישי. שני שלבים הראשונים התבססו על דלק נוזלי. לשלב השלישי פותח לראשונה בסין מנוע על דלק מוצק. המשגר היה יכול להביא מטען של כ-300 ק"ג למסלול לווייני נמוך בגובה של כ-200 ק"מ.

פיתוח המשגר בוצע במקביל לפיתוח משגרים דומים מדגם "פנג באו 1" שפיתוחם נתמך על ידי כנופיית הארבעה. אחרי שהם נושלו מעמדות מפתח והואשמו בבגידה הפרויקט נסגר.

ניסיון שיגור ראשון בוצע בשנת 1969 ולא צלח. ב-24 באפריל בוצע שיגור שהצליח להביא למסלול לוויין סיני ראשון Dong Fang Hong 1. בשנת 1971 בוצע שיגור מוצלח נוסף.

כל השיגורים בוצעו מכן שיגור LA-2B במרכז שיגור הלוויינים ג'יוצ'ו'אן.

לאחר שיגורים מוצלחים הוחלט להמשיך בפיתוח סדרה אך לעבור לתכנון על בסיס טיל בליסטי דונגפנג 5.

בשנות ה-90 של המאה ה-20 בוצע שינוי בשלבים השני והשלישי של המשגר במטרה להתאים אותו לשיגורים מסחריים. דגם CZ-1D שוגר רק פעם אחת בנובמבר 1997.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **צ'אנגג'נג 1** בוויקישיתוף
* רשימת שיגורים
* תיאור המשגר
* תיאור המשגר
* תיאור דגם 1D

## הערות שוליים
# FSW

FSW|  |
| מודל הלוויין במוזיאון |
|
ייעוד | spatial reconnaissance  |
|
ארץ ייצור |
הרפובליקה העממית של סין  |
|   |

**FSW** (בסינית: **返回式衛星**, Fǎnhuí Shì Wèixīng, "לוויין שחוזר") היא סדרת לווייני ריגול שפותחה בסין. השיגור המוצלח הראשון בוצע בשנת 1974, ובכך סין הפכה למדינה השלישית שפיתחה טכנולוגיה לנחיתה רכה של לוויין. טכנולוגיה זו נוצלה בהמשך לטיסות מאוישות שבוצעו על ידי סין.

## היסטוריה

בשנת 1965 הציע צ'יין שואה-סן לפתח טכנולוגיית לוויין עם יחידת נחיתה. למרות הקשיים שהיו קשורים בין היתר עם אירועים מהפכת התרבות תכנון ובניית הלוויין הסתיימה בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20. הניסיון הראשון לשגר לוויין בוצע ב-5 בנובמבר 1974 ממרכז שיגור הלוויינים ג'יוצ'ו'אן. השיגור כשל לאחר כ-20 שניות. ניסיון שני נערך ב-25 בנובמבר. למרות בעיות טכניות שהתגלו במערכת בקרה סוכם להמשיך בטיסה. יחידת הנחיתה התגלתה באזור גוויג'ואו, כ-400 ק"מ מהאזור המתוכנן. המצנח היה פגוע אך סרט צילום היה במצב סביר. בכך סין הצליחה להגיע לייצור לוויין ריגול שמחזיר סרט בדומה למיזם קורונה של ארצות הברית וסדרת לווייני זניט של ברית המועצות. משך פעילות הלוויין הייתה כ-5 ימים והוא שקל 1800 ק"ג. לוויין מהדור הראשון שוגר עוד מספר פעמים. בשיגור האחרון על הלוויין הותקנו מכשירים לביצוע חקר חוסר כבידה.

על בסיס הניסיון שנצבר פותח דור שני של הלוויין. משקלו גדל מ-1800 ק"ג ל-2100 ק"ג. שיפורים בציוד צילום איפשרו להגיע לרזולוציה של 10–15 מ'. בחלק מהלוויינים הותקן ציוד מדעי שפותח בשוודיה וקנדה. מדגם זה בוצעו 5 שיגורים מהם 4 היו מוצלחים.

בהמשך פותחו דגים מתקדמים ושיגורים המשיכו עד לשנת 2005. אורך חיים של הלוויינים גדל בהדרגה והגיע לחודש ימים.

עד לשנת 2005 שוגרו 22 לוויינים, כולם ממרכז שיגור הלוויינים ג'יוצ'ו'אן. החל משנת 2006 החלו שיגורים של סדרת הלוויינים Yaogan.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **FSW** בוויקישיתוף
* תיאור הלוויינים
* נתוני שיגורים
# Huanjing

**חְווָאנְגִ'ינְג גְ'ייֵנְדְזָאי וֵיישִׂינְג** (בסינית:环境减灾卫星(Huánjìng jiǎnzāi wèixīng); בתרגום לעברית: לוויין סיוע באסון סביבתי) היא סדרת לווייני חישה מרחוק סינים. לווייני הסדרה מיועדים לניטור הסביבה ועזרה בטיפול באסונות טבע.

## היסטוריה

זוג הלוויינים הראשונים של הסדרה שוגר בשנת 2008. הם היו מצוידים בציוד אופטי לחישה מרחוק.

בשנת 2012 שוגר הלוויין השלישי. זה היה לוויין אזרחי סיני ראשון שצויד במכ"ם מפתח סינתטי. מכ"ם זה שפעול ב-S-band נבנה ברוסיה במפעל "משינוסטרויניה". רגישות הלוויין הייתה נמוכה מהמתוכנן בגלל בעיות באנטנה והוא סיים את פעילותו מהר מהמתוכנן.

לווייני הדור השני שוגרו בשנת 2020. הם היו בעלי רגישות מוגברת לעומת לוויינים ששוגרו בשנת 2008 והיו מסוגלים להעביר נתונים ברגישות של עד 3 מטר.

שיגור הלוויינים נמשך ואוגוסט 2023 שוגר הלוויין השביעי של הסדרה שצויד במכ"ם מפתח סינתטי.

כל השיגורים בוצעו ממרכז שיגור הלוויינים טאיואן. קליטת המידע מבוצעת בשלוש תחנות קרקע.

## רשימת שיגורים

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| תאריך שיגור | לוויין | משקל, ק"ג |
| 6 בספטמבר 2008 | Huanjing 1A Huanjing 1B  | 470 470 |
| 19 בנובמבר 2012 | Huanjing 1C  | 890 |
| 27 בספטמבר 2020 | Huanjing 2A Huanjing 2B  | 470 470 |
| 12 באוקטובר 2022 | Huanjing 2E  |  |
| 8 באוגוסט 2023 | Huanjing 2F  |  |

## קישורים חיצוניים

* מידע על שיגורים ולוויינים
* נתונים של הלוויינים הדור הראשון
* נתונים של לוויינים מתקדמים
* נתונים על מכשור שהותקן על לווייני הסדרה
# שנג'ואו 6

שנג'ואו 6|  |
|  |
|
נתוני משימה |
|
חללית |
שנג'ואו |
|
כן שיגור |
מרכז שיגור הלוויינים ג'יוצ'ו'אן |
|
שיגור |
12 באוקטובר 2005 01:00:03 UTC |
|
נחיתה |
16 באוקטובר 2005 20:32:00 UTC |
|
משך המשימה |
4 ימים, 19 שעות, 32 דקות |
|
נתוני חללית |
|
משגר |
לונג מארץ' 2F |
|
נתוני מסלול |
|
מספר הקפות |
76 |
|
צוות |
|
אנשי צוות |
פיי ג'ונלונג, ניי האישנג  |
|
משימות קשורות |
|

|  |  |
| --- | --- |
| משימה קודמת שנג'ואו 5 | משימה הבאה שנג'ואו 7 |

 |
|
מזהים |
|
מספר קטלוג לוויינים | 28879  |
|
מאגר המידע הלאומי | 2005-040A  |
|   |

**שנג'ואו 6** (בסינית: **神舟六号**) היא החללית הסינית המאוישת השנייה בחלל. היא שוגרה שנתיים אחרי שסין הצטרפה לקבוצת המדינות ששלחו אדם לחלל (הכוללת מלבדה את רוסיה וארצות הברית).

החללית שוגרה ב-12 באוקטובר 2005 כשעל סיפונה שני טייקונאוטים (פיי ג'ונלונג וניי האישנג). בעוד שבשיגור המאויש הראשון שהה הטייקונאוט בחלל 21 וחצי שעות, בשיגור הזה שהה צוות כחמישה ימים בחלל.

שנג'ואו 6 המריאה ממרכז שיגור הלוויינים ג'יוצ'ו'אן ממתקן השיגור שבמדבר גובי בצפון-מערב סין.

ההמראה של החללית שודרה לראשונה בשידור חי יחד עם תמונות מתוך החללית עצמה.

ב-13 באוקטובר ביצעה החללית שינוי מסלול והפעילה את מנועיה כדי להוסיף לגובהה עוד 800 מטרים. בנוסף לעלייה בגובה החללית שונתה האינלינציה המסלולית (הזווית בין מסלול החללית לקו המשווה), יכולת המעידה על רמה גבוהה של תכנון המשימה וביצועי החללית.

ב-16 באוקטובר, בשעה 20:32 שעון גריניץ', נחתה החללית בשלום בערבות מונגוליה הפנימית שבסין.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **שנג'ואו 6** בוויקישיתוף
# מינוספייס

מינוספייס|
נתונים כלליים |
| --- |
|
תקופת הפעילות |
7 באוגוסט 2017 – הווה (9 שנים)  |
|
מדינה |
הרפובליקה העממית של סין  |
|
מיקום המטה |
האידיין  |
|
ענפי תעשייה | satellite technology  |
|   |
| www.minospace.cn |
|   |

**מינוספייס** (בסינית: 微纳星空; פין-יין: *Wēinà Xīngkōng*; באנגלית: MinoSpace) היא חברה מהעיר בייג'ינג, סין, הפועלת בתחום תעשיית החלל.

## היסטוריה

בשנת 2014 הממשל הסיני החליט לפתוח תחום תעשיית החלל לחברות לא ממשלתיות. חברת "מינוספייס" הוקמה בשנת 2017 על ידי עובדים לשעבר של תאגיד הטכנולוגיה בתחום החלל של סין.

בשנת 2018 הלוויין הראשון של החברה שנבנה במתכונת קיובסאט שוגר לחלל בעזרת משגר מתוצרת חברה פרטית לנדספייס. הלוויין לא הצליח להגיע למסלול המתוכן. כעבור יומיים ב-29 באוקטובר לוויין אחר של החברה שוגר לחלל בהצלחה על גבי משגר צ'אנגג'נג 2C. בעקבות הצלחה זו החברה השיגה מימון להמשך פעילותה.

כיום חברה מציע לוויים בגודל עד 6 קיובסאט לצורכי חישה מרחוק, תקשורת, ניווט ואינטרנט של הדברים. כמו כן במפעלי החברה מיצור ציוד לתקשורת להתקנה בתחנות קרקע לבקרת פעילות לויינים ותקשורת.

נכון למחצית 2024 שוגרו לחלל כ-30 לוויינים מתוצרת החברה לרבות לוויינים מסדרה טינין.

בנוסף לבניית לוויינים לפי הזמנה, החל משנת 2022 החברה החלה לשגר לוויינים מסדרה Taijing. זה לווייני חישה מרחוק שנבנים בחברה ומופעלים על ידה. משקלם עד 350 ק"ג.

## רשימת שיגורים

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| תאריך שיגור | לוויין | אתר שיגור |
| 27 בפברואר 2022 | Taijing-3 01 Taijing-4 01 | מרכז שיגור הלוויינים ונצ'אנג צ'אנגג'נג 8 |
| 9 באוגוסט 2022 | Taijing-1 01 Taijing-1 02 | מרכז שיגור הלוויינים ג'יוצ'ו'אן קרס 1 |
| 23 בינואר 2024 | Taijing-1 03 Taijing-2 02 Taijing-2 04 Taijing-3 02 Taijing-4 03 | מרכז שיגור הלוויינים ג'יוצ'ו'אן קינטיקה 1 |
| 21 במאי 2025 | Taijing-1 03 Taijing-4 02 Taijing-3 04 | מרכז שיגור הלוויינים ג'יוצ'ו'אן קינטיקה 1 |

## קישורים חיצוניים

 אתר האינטרנט הרשמי של מינוספייס

* תיאור החברה
* נתוני שיגורים
# פולסר

הפולסר במרכז ערפילית הסרטן
סוגים שונים של כוכבי נייטרונים (איור)
**פולסר** הוא כוכב נייטרונים מסתובב הפולט קרינה אלקטרומגנטית. כוכב נייטרונים הוא גוף צפוף מאוד שנוצר מכוכב מסיבי בעת סופרנובה.

הפולסר קורן קרינה אלקטרומגנטית לחלל בשתי אלומות צרות בכיווני הקטבים המגנטיים שלו, שיכולים להיות שונים מכיוון ציר סיבובו. כאשר צופה נמצא קרוב מספיק לחרוט הדמיוני שיוצר ציר הקטבים המגנטיים של הפולסר במרחב, הוא יכול למדוד פולסים של קרינה, שמחזוריותם היא מחזוריות הסיבוב של הכוכב. פולסים אלו נתנו לפולסר את שמו.

הפולסר הקרוב ביותר למערכת השמש מקוטלג כ-CP0950. מרחקו ממערכת השמש כמאה שנות אור, ומחזור סיבובו 0.2530646 שנייה.

הפולסר הראשון התגלה ב-28 בנובמבר 1967 על ידי ג'וסלין בל ברנל ואנתוני הייוויש מאוניברסיטת קיימברידג', ובתחילה חשבו האסטרונומים שמדובר בשידור של חוצנים אינטֶליגנטיים, בשל המחזוריות המדויקת שלו. הם אף כינו את המקור "LGM-1" כראשי תיבות של "Little green men" ("אנשים ירוקים קטנים")

## מיפוי מערכת השמש על ידי פולסרים בפיוניר 10 ופיוניר 11

מיקום מערכת השמש יחסית לארבעה עשר פולסרים ולמרכז הגלקסיה בדיסקית פיוניר

 ערך מורחב – **דיסקית פיוניר**

בדיסקית פיוניר שנשלחה עם הגשושיות פיוניר 10 ופיוניר 11 נעשה ניסיון לציין את מיקום מערכת השמש בגלקסיית שביל החלב באמצעות ארבעה עשר פולסרים. אם אכן תגיע הדיסקית לחוצנים מתקדמים טכנולוגית הם יוכלו, על ידי זיהוי הפולסרים, לגלות את מיקום כדור הארץ ואף את המועד שבו שולחה הדיסקית לחלל.

תדר המחזור של ארבעה-עשר הפולסרים, המשורטטים בדיסקית, מובע באמצעות סימנים בינאריים כשהמפתח הוא תדר הגל של המימן, היסוד הנפוץ ביותר בחלל, שהאטום שלו מתואר בדיסקית. המרחק ביניהם לבין מערכת השמש מתואר באמצעות קווים בעלי אורך יחסי, וכאשר החוצנים יזהו את הפולסרים על-פי מחזוריותם, הם יוכלו לקשר בינם לבין מרחקם ממערכת השמש. צירוף זה נותן נקודת ציון למיקום כדור הארץ.

בנוסף לכך יוכלו אותם יצורים גם לדעת מתי שוגרה החללית בגלל השינוי הקבוע בפליטה המחזורית של הפולסרים. רק ברגע נתון מסוים התרחש צירוף של תדירות 14 הפולסרים כמתואר בדיסקית - זהו רגע שיגור החללית.

בשיטה המקובלת לקיטלוג הפוסרים שמו כולל נתונים של עלייה ישרה ונטייה. למשל PSR J0537-6910 הוא בעל עלייה ישרה של 5 שעות 37 דקות ונטייה של 69- מעלות ו-10 דקות.

## בתרבות

* על עטיפת האלבום Unknown Pleasures של להקת ג'וי דיוויז'ן מופיע פלט אות של גלי רדיו מפולסר.

## קישורים חיצוניים

* הערך "פולסארים", באתר אסטרופדיה
* פולסר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* פולסרים, דף שער בספרייה הלאומית

## הערות שוליים

 ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו**להרחיב אותו**.