# עומאן

סולטנות עומאן
سلطنة عُمان|

|  |  |
| --- | --- |
| דגלדגל | סמל |

 |
|  |
|
לחצו כדי להקטין חזרה

לחצו להגדלה
 |
|
מוטו לאומי |
אללה, אומה, סולטאן (ٱللَّهُ، ٱلْوَطَنُ، ٱلسُّلْطَانُ) |
|
המנון לאומי |
נשיד א-סאלם א-סולטאני המנון |
|
ממשל |
|
משטר |
מונרכיה אבסולוטית |
|
ראש המדינה |
סולטאן עומאן |
|
סולטאן עומאן |
היית'ם בן טארק אאל סעיד |
|
ראש הרשות המבצעת |
סולטאן עומאן  |
|
סולטאן עומאן |
היית'ם בן טארק אאל סעיד |
|
שפה רשמית |
ערבית |
|
עיר בירה |
מסקט ﻿ / ﻿ (והעיר הגדולה ביותר) |
|
רשות מחוקקת |
מועצת עומאן  |
|
גאוגרפיה |
|
יבשת |
אסיה, המזרח התיכון, חצי האי ערב |
|
שטח יבשתי | 309,500 קמ"ר (72 בעולם) |
|
אחוז שטח המים |
זניח |
|
אזור זמן |
UTC +4 |
|
היסטוריה |
| הקמה |    |
|
גירוש הפורטוגזים |
1650 |
|
ישות קודמת |  מוסקט ועומאן האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית |
|
דמוגרפיה |
| אוכלוסייה (הערכה 1 ביוני 2026) |
5,697,887 נפש (118 בעולם) |
|
צפיפות |
18.41  נפש לקמ"ר (208 בעולם) |
|
דת |
אסלאם איבאדי |
|  |
|

|  |
| --- |
| **אוכלוסייה לפי גיל** |
|

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|   |   |   |   |   |

 |
|

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 0 |  | 10 |  | 20 |  | 30 |  | 40 |  | 50 |  | 60 |  | 70 |  | 80 |  |

 |
| בגיל 0–14 | 24.71% |
| בגיל 15–24 | 13.57% |
| בגיל 25–54 | 54.97% |
| בגיל 55–64 | 4.11% |
| בגיל 65 ומעלה | 2.64% |

 |
|
כלכלה |
|
תמ"ג (2024) |
106.94 מיליארד דולר (71 בעולם) |
|
תמ"ג לנפש |
18,769 דולר (74 בעולם) |
|
מדד הפיתוח האנושי (2023) |
0.858 (50 בעולם) |
|
מטבע |
ריאל עומאני‏ (OMR) |
|
בנק מרכזי |
הבנק המרכזי של עומאן  |
|
שונות |
|
סיומת אינטרנט |
om |
|
קידומת בין־לאומית |
968 |
| www.oman.om |
|
(למפת עומאן מוגדלת)מסקט
סיב
סלאלה
ניזווא
סוחאר
היימא
סור
ח'סב
אל-בוריימי
**איראןאיחוד האמירויות הערביותערב הסעודיתתימןהים הערביהמפרץ הפרסיעומאן**(למפת עומאן רגילה)מסקט
סיב
סלאלה
ניזווא
סוחאר
היימא
סור
ח'סב
אל-בוריימי
**איראןאיחוד האמירויות הערביותערב הסעודיתתימןהים הערביהמפרץ הפרסיעומאן** |
|   |

**סולטנות עוּמאן** (בערבית: **سلطنة عُمان**, בתעתיק מדויק: **סַלְטַנַת עֻמַ֫אן**) ובקיצור **עוּמאן** היא מדינה מזרח-תיכונית, בדרום-מזרח חצי האי ערב, בדרום-מערב אסיה. היא גובלת באיחוד האמירויות הערביות בצפון-מערב, בערב הסעודית במערב, בתימן בדרום-מערב, בים הערבי בדרום ובמזרח ובמפרץ עומאן במזרח ובצפון. השפה הרשמית היא הערבית ודת המדינה היא האסלאם. עומאן היא חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.

## היסטוריה

 ערך מורחב – **היסטוריה של עומאן**

האזור של עומאן נקרא בשפה השומרית העתיקה "מגן" (אזור זה יוחס בכתב יתדות לשומר העתיקה שנמצא בדרום מסופוטמיה) לפני כ-6,000 שנה. בהמשך, הייתה עומאן מחוז באימפריה הפרסית, והיא שולבה באימפריה בשנת 563 לפנה"ס.

הערבים היגרו לאזור בתחילת המאה ה-1.

בשנת 751 יצרו מוסלמים איבאדים בעומאן אימאמות (מדינה שנשלטה על ידי אימאם או כל שליט אחר שטוען שהוא צאצא של מוחמד). שלטון האימאמויות באזור נמשך עד אמצע המאה ה-20.

במשך מאות בשנים היוותה עומאן מרכז סחר עבור מדינות שונות. בשנת 1508, נכבש הנמל המרכזי מסקט על ידי הפורטוגזים, ואלה החזיקו בו עד שנכבש על ידי האימפריה העות'מאנית בשנת 1659. העות'מאנים גורשו ב-1741 כאשר התהוותה ונוסדה הסולטנות של ימינו על ידי אחמד אבן סעיד.

במהלך המאה ה-19 התחזקה עומאן ונחשבה למעצמה אזורית גדולה בעלת נכסים בבלוצ'יסטן (חבל ארץ המתחלק בין איראן ופקיסטן של היום) ובזנזיבר אך אלו אבדו לאט-לאט. בשנת 1891 הפכה עומאן למדינת חסות של האימפריה הבריטית ונותרה כזו עד 1971.

בד בבד במקביל להשפעה הבריטית, חל פיחות במעמדה האימפריאלי של עומאן. באמצע המאה ה-19, לאחר מאבק ירושה קשה ובתיווך בריטי, חולק השלטון בשנת 1856 בין שני בניו של הסולטאן ונוצרו שתי סולטנויות נפרדות: סולטנות עומאן ומוסקט (עומאן של היום) וסולטנות זנזיבר, ששלטה גם על חלק מחופי קניה וטנזניה של היום, והשפיעה עד איי קומורו שבדרום. סולטנות זנזיבר נותרה בשליטה של שושלת עומאנית עד להפיכה בזנזיבר בשנת 1964.

בסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 איבדה סולטנות עומאן את אחיזתה בחלק מהחופים המזרחיים של חצי האי ערב, ולבסוף במושבה האחרונה שלה מעבר לים, אזור העיר גוואדר שבפקיסטן, בשנת 1958.

שנה לפני תום החסות הבריטית, ב-1970, נאסר הסולטאן, סעיד בין תיימור, על ידי בנו, קאבוס בן סעיד אאל סעיד, שתפס את השלטון במדינה וכיהן מאז בתפקיד הסולטאן, כראש המדינה, עד לפטירתו ב-10 בינואר 2020.

הסולטאן קאבוס דיכא את המרד שפרץ בשנת 1963[דרושה הבהרה] בחבל ד'ופאר שבדרום מערב המדינה. במסגרת המרד הוקמה מדינה בפועל בשם "הרפובליקה העממית של ד'ופאר", והמרד דוכא לבסוף רק בשנת 1976[דרושה הבהרה], בסיוע צבאות זרים.

את הסולטאן קאבוס החליף בינואר 2020 היית'ם בן טארק אאל סעיד, בן דודו, מיד לאחר פטירתו, מאחר שלסולטאן קאבוס לא היו צאצאים.

## פוליטיקה

סולטנות עומאן היא מונרכיה. ראש המדינה הוא סולטאן בעל סמכויות אבסולוטיות, בן לשושלת אל סעיד השולטת במדינה מאז שנת 1749. הסולטאן נוהג למנות קבינט של עוזרים אשר מסייעים לו לשלוט במדינה.

בסולטנות אין מפלגות או בית מחוקקים וסמכות השלטון נמצאת בידי הסולטאן בלבד. עם זאת, במהלך שלטונו הנהיג הסולטאן כמה היבטים דמוקרטיים בניהול ענייני המדינה. כך, למשל, ייסד הסולטאן, בשנות ה-90 המוקדמות, מועצה מייעצת שנבחרת על ידי העם, אף שרק חלק קטן מהאוכלוסייה העומאנית קיבל זכות בחירה. ב-4 באוקטובר 2004 הצביעו מעל 190,000 אנשים (74% מהרשומים כבעלי זכות הצבעה) ונבחרו נציגים ל-83 מושבים, מתוכם שתי נשים. כמו כן, במהלך שנות ה-80 עברה הסמכות על מערכת המשפט מידי בית המלוכה לידי גוף שלטוני הכפוף ישירות לקבינט שמינה הסולטאן. במהלך הרפורמות של 1996 הובטחו בחוק זכויות האזרח של העם העומאני.

אף על פי שהמדינה נהנית מיציבות שלטונית פנימית, היא מקצה אחוז גבוה מהתמ"ג שלה לצרכים צבאיים הקצאת משאבים ניכרת זו התהוותה, בין היתר, לנוכח סכסוכים אזוריים שונים המשפיעים עליה ישירות או בעקיפין, כדוגמת: מלחמת איראן–עיראק, הסכסוך בין צפון תימן לדרום תימן, הפלישה לכווית, מלחמת המפרץ, הפלישה האמריקאית לעיראק ומרד החות'ים.

לאחר שצפון תימן ודרום תימן אוחדו במאי 1990, יישבה עומאן את סכסוכי הגבול שלה עם רפובליקת תימן ב-1 באוקטובר 1990.

## צבא וביטחון

 ערך מורחב – **הכוחות המזוינים של סולטנות עומאן**

הכוחות המזוינים של סולטנות עומאן הם הכוח הצבאי של עומאן. הכוחות אחראיים להגן על שלמותה וריבונותה של עומאן, ולשמור על סולטאני עומאן. הצבא מורכב מזרועות: הצבא המלכותי של עומאן, הצי המלכותי העומאני, חיל האוויר המלכותי העומאני, כוחות הסולטנות המיוחדים וכוחות המשמר המלכותי עומאן.

## כלכלה

איכר עומאני, 1948
ריאל עומאני
אטליז עומאני
כלכלת עומאן היא "כלכלת נפט" כאשר הנפט מהווה 90% מכלל היצוא של המדינה. אולם, לא תמיד היה הדבר כך ושורשי התהליך שבו הפך הנפט לעמוד התווך המרכזי של הכלכלה המקומית החל באמצע המאה ה-20. בשנות ה-60' של המאה ה-20 השקיעו מספר חברות נפט אירופאיות כספים בחיפוש אחר נפט במדינה, אולם עד מהרה רובן נסוגו מיוזמה זו כיוון שבמדינה לא הייתה תשתית תחבורתית מפותחת ודרכים למעבר הסחורות. עשור לאחר מכן, לאחר שנתגלו ופותחו כמה שדות נפט במדינה, החברות שנותרו במיזם החלו להרוויח סכומי עתק. ב-1 בינואר 1974 החליטה המדינה לרכוש 25% מהמיזם, כאשר חצי שנה לאחר מכן אחזקת המדינה עלתה ל-60%.

בעשורים שלאחר מכן הכנסות המדינה מהמיזם הושקעו בתשתיות. נבנו כבישים חדשים, הוקמו בתי ספר, בתי חולים, תחנות כוח לייצור חשמל ותשתיות להובלת מים. תנופת הפיתוח הפכה את עומאן לסיפור הצלחה כלכלי בקנה מידה עולמי וזאת על-אף העובדה שהיא המדינה היחידה במזרח התיכון בעלת "כלכלת נפט" שאינה חברה באופ"ק ולכן איננה שולטת ישירות על קביעת מחיר הנפט וכמויות התפוקה.

בתחילת המאה ה-21 חל שיפור נוסף במצב הכלכלי במדינה, עקב העלייה בביקוש לנפט בעולם וכתוצאה מכך - העלייה במחירו. בתקופה זו המדינה הפיקה כ־700,000 חביות נפט מדי יום, נתגלו בה מאגרים של גז טבעי ופותחו תשתיות ומתקנים ליצירת גז טבעי נוזלי, לאחסונו ולהובלתו.

בנובמבר 2000 התקבלה עומאן לארגון הסחר העולמי ובמקביל המשיכה ברפורמות ליברליות בשוק העסקי אשר הגדילו את התמ"ג של המדינה למרות ההאטה הכלכלית העולמית בתקופה זו.

עומאן ממוקמת בצומת שווקים אזוריים חשובים, ותשתיותיה המודרניות והיעילות יחד עם כוח עבודה משכיל ורב-לשוני, הופכים אותה ליעד אטרקטיבי למסחר ולהשקעות. הכלכלה העומאנית התאוששה לאחר ירידה חדה בעקבות מגפת הקורונה וירידת מחירי הנפט. הממשלה מנצלת את הכנסות הנפט הגבוהות לצורך הפחתת חובות חיצוניים והשקעה בפרויקטי פיתוח. במקביל, נעשים מאמצים לגוון את מקורות ההכנסה הלאומיים, כולל מעבר לאנרגיות מתחדשות, אם כי הכלכלה עדיין נשענת במידה רבה על הכנסות מנפט וגז.

לאחר עלייתו של הסולטאן היית'ם בן טארק א-סעיד, יושמו מגוון תמריצים למשקיעים זרים, הכוללים הקלות מס, הנחות באגרות ממשלתיות, הרחבת זכויות שימוש בקרקע, והקלות בנגישות להון. תמריצים מיוחדים ניתנים להשקעות באזורים כלכליים ובאזורי תעשייה, כדוגמת העיר והנמל דוקום, המהווים מרכז סחר ולוגיסטיקה נרחב.

בנובמבר 2022 התקיים במוסקט דיאלוג אסטרטגי ראשון בין עומאן לשותפותיה הבינלאומיות, שבו נדונו נושאים כגון סחר, השקעות, אנרגיה מתחדשת, וחילופי חינוך ותרבות. במסגרתו נחתם מזכר הבנות בהיקף של 500 מיליון דולר שנועד להקל על מימון רכישת מוצרים ושירותים למיזמים ממשלתיים.

בשנת 2022 ייצאה עומאן סחורות בשווי של מיליארדי דולרים, שכללו בעיקר דשנים, מוצרי אלומיניום, ציוד תעשייתי, פלסטיק, ברזל ופלדה, ונפט. באותה שנה ייבאה עומאן סחורות כגון כלי רכב, מטוסים, מוצרי נפט, כימיקלים וציוד תעשייתי. מדינות זרות מהוות מקור השקעות ישיר משמעותי בכלכלת עומאן, ובמקביל עומאן עצמה משקיעה בנכסים ותשתיות בחו"ל באמצעות קרן ההשקעות הלאומית שלה.

עומאן חוקקה מספר חוקים שנועדו להקל על השקעות זרות, בהם חוק השותפויות הציבוריות-פרטיות, חוק ההשקעות הזרות, חוק ההפרטה, חוק פשיטת הרגל וחוק החברות המסחריות. הרפורמות כללו ביטול דרישות הון מינימלי והסרת מגבלות על בעלות זרה בחברות. בנוסף, הוקם מרכז שירותי השקעות לצורך ייעול תהליכים למשקיעים. בשנת 2023 הופחתו דמי רישום לחברות זרות, ובוטלה דרישה להפקדת ערבויות זמניות במכרזים ציבוריים.

בחודש יולי 2023 נכנס לתוקף חוק עבודה חדש, שהפחית את מספר שעות העבודה השבועיות, האריך את ימי המחלה וחופשות הלידה, הוסיף אפשרויות העסקה נוספות, והסדיר תהליכים לפיטורי עובדים שאינם עומדים ביעדים. יישום החוק המלא נדרש עד ינואר 2024.

תחומי הפיתוח המרכזיים בעומאן כוללים תעשייה, לוגיסטיקה, תיירות, כרייה ודיג. בנוסף, מוקדשת תשומת לב לחיזוק הביטחון התזונתי באמצעות פרויקטים חקלאיים ותזונתיים. קרן ההשקעות העומאנית (OIA) מובילה מהלכים להפרטת נכסים ממשלתיים ולקידום שותפויות ציבוריות-פרטיות (PPP).

עומאן מקיימת קשרי סחר חופשי עם מדינות רבות, ובמסגרת הסכמי סחר שנחתמו, הוסרו מגבלות רבות על ייבוא וייצוא סחורות, הוענקה זכות לבעלות מלאה על עסקים, הופחתו דרישות הון ראשוני, והואצו הליכי סחר ושירותים. צעדים אלו תורמים להגדלת זרם הסחורות, ההשקעות והטכנולוגיות לעומאן.

## גאוגרפיה

סופת חול בעומאן, צילום לוויין
עומאן היא מדינה השוכנת במזרח התיכון בחלק הדרום מערבי של אסיה, באזור הדרום מזרחי של חצי האי ערב. עומאן גובלת בשלוש מדינות: איחוד האמירויות הערביות בצפון מערב, ערב הסעודית במערב ותימן מדרום מערב. כמו כן, במזרח ובדרום מזרח המדינה יש לה קו חוף עם הים הערבי ובצפון יש לה קו חוף עם מפרץ עומאן.

הגבולות עם איחוד האמירויות הערביות היו במחלוקת ונקבעו סופית רק בשנת 1969. לעומאן יש שתי מובלעות בתוך שטחה של איחוד האמירויות. הראשונה היא מֻסַנְדַם, שהיא חצי-אי בו נמצא רכס הרים גבוה אשר שולט על מצר הורמוז. המובלעת השנייה היא מדחא, ובה כ-3,000 תושבים; בתוך מובלעת מדחא יש מובלעת נוספת - העיירה נַחְוַּה השייכת לאמירות שארג'ה מאיחוד האמירויות.

מישור מדברי עצום, שהוא חלק ממדבר א-רובע אל-ח'אלי, מכסה את מרבית האזור המרכזי של עומאן וכ-82% מכלל המדינה. החלק ההררי תופס 15% נוספים משטח המדינה. עיקרו הוא רכס הרי חאג'ר הממוקם לאורך החוף הצפוני. ההר הבולט ברכס הוא ג'בל אח'דר (ההר הירוק). אזור הררי נוסף נמצא בחלקה הדרום-מזרחי של המדינה.

מרבית עריה המרכזיות של המדינה נמצאות באזור הצפוני, לאורך קו החוף עם מפרץ עומאן, ובאזור הדרום-מזרחי.

## דמוגרפיה

גברים עומאנים
נשים עומאניות
אוכלוסיית עומאן מונה כ-5 מיליון נפשות. תוחלת החיים היא 78.37 שנים. שיעור הפריון עומד על 2.6 ילדים לאישה.

רוב אוכלוסיית עומאן היא ערבית ויש מיעוט בלוצ'י. כמו במדינות אחרות בחצי האי ערב, מתגוררים במדינה עובדים זרים רבים, שהגיעו בעיקר מהודו ומפקיסטן. כמחצית מהאוכלוסייה מתגוררת באל בטינה ומסקט.

### דתות

88.9% מתושבי עומאן מאמינים בדת האסלאם, והם מוסלמים איבאדים. במחוז דופר, בדרום המדינה, מתגוררים תושבים מוסלמים סונים רבים, ומיעוט של מוסלמים שיעים. 5.5% מהתושבים הם הינדים (בעיקר העובדים הזרים), 3.6% נוצרים ו-2% אחרים - ביניהם יהודים וסיקים.

## תרבות וחינוך

הממשלה מעודדת חינוך ופיתוח של כוח העבודה המקומי מאז שנות ה-70 של המאה ה-20 כדי להביא להתקדמות כלכלית וסוציאלית במדינה. בשנת 1986 נפתחה בעומאן האוניברסיטה הראשונה ומאז הוקמו מוסדות לימוד אחרים, כמו בתי ספר למשפטים, מכללות טכניות, מוסדות לימוד בתחום הבנקאות, מכללות להכשרת מורים ובתי ספר ללימודי הבריאות והרפואה. כמו כן, מדי שנה מוענקות כ-200 מלגות לאזרחי המדינה, ללימודים במדינות זרות.

## ראו גם

* יחסי ישראל–עומאן
* יהדות עומאן

## קישורים חיצוניים

* אתר האינטרנט הרשמי של עומאן

* עומאן, ברשת החברתית פייסבוק
* דורון פסקין, החיסון העומאני, באתר כלכליסט, 16 בינואר 2016
* דניאל אדלסון, 4 שנים לפני ביבי: המסע שלי לעומאן, באתר ynet, 27 באוקטובר 2018
* רועי קייס ומואב ורדי, עומאן - "שווייץ של המפרץ הפרסי", באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 4 בנובמבר 2018
* קייטי וקסברגר, מי בעד ישראל: שליט עומאן או נתיניו?, באתר הפורום לחשיבה אזורית, 13 בדצמבר 2018
* עומאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

## הערות שוליים

| עומאן - תבניות ניווט |
| --- |
|

|  |
| --- |
|  |

 |