# ג'יין גודול

ג'יין גודול
Jane Goodall|  |
| גודול, 2015 |
|
לידה |
3 באפריל 1934 המפסטד, הממלכה המאוחדת  |
|
פטירה |
1 באוקטובר 2025 (בגיל 91) לוס אנג'לס, ארצות הברית  |
|
שם לידה | Valerie Jane Morris-Goodall  |
|
מדינה |
הממלכה המאוחדת  |
|
ענף מדעי |
אנתרופולוגיה, אתולוגיה, פרימטולוגיה |
|
השכלה | * קולג' ניונהאם, אוניברסיטת קיימברידג'
* אוניברסיטת קיימברידג'
 |
|
מנחה לדוקטורט | Saliou, רוברט הינד  |
|
אב | Mortimer Herbert Morris-Goodall  |
|
אם | Margaret Myfanwe Joseph  |
|
בני זוג | הוגו ואן לוויק (1964–1974 (כ־10 שנים)) * Derek Bryceson (1975 – אוקטובר 1980 (כ־5 שנים))
 |
|
ילדים | Hugo Eric Louis van Lawick  |
|
פרסים והוקרה | * קצינה בלגיון הכבוד (17 בינואר 2006)
* מדלייה לזכר האקסלי (2002)
* גרגור מנדל (1987)
* קצין במסדר אורנז'-נסאו (20 באפריל 2023)
* מדליית זהב של החברה לגאוגרפיות (1990)
* פרס קוסמוס הבין-לאומי (2017)
* תואר אקדמי לשם כבוד (אפריל 2024)
* העיטור האוסטרי למדע ואמנות
* מסדר תיבת הזהב
* מדליית אדינבורו (1991)
* מפקדת במסדר האימפריה הבריטית (1995)
* מדליית הכסף של החברה הזואולוגית של לונדון
* מדליית החירות הנשיאותית (4 בינואר 2025)
* קצין בכיר במסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית (8 בפברואר 2011)
* פרס קטלוניה הבין-לאומי (2015)
* פרס טיילר להישג סביבתי (1997)
* מדליית בנג'מין פרנקלין (2003)
* פרס ויליאם פרוקטר להישג מדעי (1996)
* גבירה מפקדת במסדר האימפריה הבריטית (2003)
* פרס נסיכת אסטוריאס למחקר טכני ומדעי (2003)
* פרס ג'נסיס
* פרס קיוטו למדעים בסיסיים (1990)
* מדליית הנשיא (האקדמיה הבריטית) (2014)
* פרס נירנברג (2004)
* מדליית האברד (1995)
* פרס ג'יי. פול גטי למנהיגות שימור (1984)
* פרס טמפלטון (2021)
 |
|
חתימה |   |
| janegoodall.org |
|
תרומות עיקריות |
|
חקר פרימטים ובמיוחד שימפנזים |
|   |

**דיים ואלרי ג'יין מוריס-גודול** (באנגלית: **Dame Valerie Jane Morris Goodall**;‏ 3 באפריל 1934 – 1 באוקטובר 2025), או בתוארה הרשמי הקודם: **הגבירה ג'יין ואן לוביק-גודול**, הייתה פרימטולוגית, אתולוגית ואנתרופולוגית בריטית, שהייתה ידועה בעיקר בזכות למעלה מחמישים וחמש שנות מחקר וחיים יחד עם שימפנזים מצויים כדי להבין את דפוסי חיי החברה שלהם והיחסים החברתיים שבין השימפנזים, וכן חקר היבטים שונים של חיי השימפנזים, במסגרת תפקידה כמנהלת "מכון ג'יין גודול" בפארק הלאומי גומבה שבטנזניה.

## חייה

גודול נולדה בלונדון, בירת אנגליה, בתם הבכורה של מורטימור הרברט מוריס גודול וונה ג'וזף. אחותה ג'ודי נולדה בשנת 1938 כשהייתה בת ארבע. לאחר שהוריה התגרשו עברה גודול עם אמה לבורנמות'. היא התעניינה בבעלי חיים מאז נעוריה. האנתרופולוג לואיס ליקי הבחין בחיבתה לבעלי חיים ובחוש הסקרנות שלה במהלך טיולה לקניה, בין 1957 ל-1958 שבו שהה גם ליקי, והעסיק אותה כמזכירתו. בעקבות עבודתה עם ליקי, החלה לעבוד וללמוד על שימפנזים מצויים בפארק הלאומי גומבה שבטנזניה, ביולי 1960. ליקי גם סייע לגודול לחזור לאנגליה ולקבל תואר דוקטור באתולוגיה מאוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1964.

גודול נישאה פעמיים; בשנת 1964 נישאה לצלם חיות הבר הוגו ואן לוויק (van Lawick), אך הם התגרשו בשנת 1974. מנישואים אלה נולד בנה, ב-1967. ג'יין נישאה בשנית, לדרק ברייסון (Bryceson), חבר הפרלמנט של טנזניה, באמצע שנות השבעים, נישואין שהתקיימו עד למותו מסרטן בשנת 1980.
ג'יין גודול קיבלה מדליות, עיטורים, תעודות הוקרה ופרסים רבים על תמיכתה בשימפנזים ומחקרה עליהם. בין השאר, היא קיבלה את 'מדליית הכבוד של טנזניה', פרס קיוטו היוקרתי מיפן, 'מדליית בנג'מין פרנקלין במדעי החיים' ועוד פרסים רבים. בחודש אפריל 2003, המזכיר הכללי של האו"ם, קופי אנאן, הכריז על דוקטור גודול כ"שליחת השלום ברחבי העולם".

נפטרה ב-1 באוקטובר 2025 במהלך מסע הרצאות בקליפורניה.

## הישגים מקצועיים

בונובו משתמש במקל לשם הוצאת טרמיטים, מתגליותיה של גודול (בשימפנזים מצויים)
מחקריה הארוכים והמקיפים של ג'יין גודול על השימפנזים הועילו למדע בהבנת היחסים החברתיים שבין שימפנזה אחד למשנהו ובין הלהקה כולה, וכן בהבנת תהליכי הלמידה והחשיבה המפותחים של השימפנזים, וכך גם הבנת פעולותיהם של השימפנזים, ומנהגיהם בתוך הלהקה. בנוסף, גודול עזרה למיון השימפנזים ולהבדלתם מהבונובו, והכללת שניהם, יחד עם הגורילות כהומינידים.

ג'יין גודול הייתה שונה מחוקרי חיות רבים אחרים בזמנה בכך שלמדה על בעלי החיים לא בדרך תאורטית, אלא בדרך מעשית. היא יצאה אל הטבע, לצפות בשימפנזים בסביבתם הטבעית, מתוך אמונה ששם היא תוכל ללמוד עליהם בצורה הטובה ביותר, וכך גם תוכל ליצור איתם קשר אמין יותר. בנוסף, גם קראה בשמות לשימפנזים שאותם חקרה, וזאת בניגוד לגישה הרווחת לפיה יש ליצור ריחוק מסוים בין החוקר לבין מושא המחקר, בעל החיים, כדי לא ליצור קרבה רגשית. עם הזמן, חוקרים ומדענים רבים הלכו בדרכה וחקרו בעלי חיים לא בדרך תאורטית, אלא בפועל, על ידי צפייה בהם והבנת אורחות חייהם.

אחת מתרומותיה הגדולות ביותר של גודול לפרימטולוגיה (חקר פרימטים) היא התגלית שהשימפנזים משתמשים בכלים למטרות שונות, ואף מתאימים אותם לצרכיהם. גודול גילתה שהשימפנזים דוחפים מקלות לתוך חורי נמלים וטרמיטים. החרקים עולים על המקל, ואז השימפנזה מושך את המקל ואוכל את החרקים. יתר על כן, השימפנזים עשויים להתאים ענף לתפקיד על ידי קיצוצו לאורך הנכון ותלישת העלים מעליו. לפני תגלית זו היה ידוע על בעלי-חיים המשתמשים בכלים בטבע, אך היה מקובל לחשוב שרק בני אדם מייצרים כלים. גילוי נוסף היא העובדה שבעת שעמום, שימפנזים יכולים לשתף פעולה כדי לצוד קופים קטנים.

ג'יין גודול ציינה כי שימפנזים מסוימים עשויים "לרקוד" עם תחילת גשם כבד או כאשר הם עוברים ליד מפל מים. היא משערת כי התנהגויות "אלמנטליות" (כלומר, הקשורות לארבעת היסודות; במקרה זה, ליסוד המים) אלה הן למעשה "מבשרות הטקסים הדתיים" כלומר סימנים להתנהגות דתית בבעלי חיים.

גודול תמכה במספר יוזמות חברתיות והומניטריות, וכיהנה כשליחת האומות המאוחדות לשלום בשנת 2002. בעקבות פעולותיה אלה, קיבלה בשנת 2004 תואר אצולה מאליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת. בנוסף, היו לגודול פינות בכמה סדרות טלוויזיה והיא כתבה טור במגזין חיות הבר של ה-BBC.

בשנת 2008 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה. ב-4 בינואר 2025 הוענקה לה, לצד אישים אחרים, מדליית החירות הנשיאותית בידי הנשיא ג'ו ביידן.

גודול הוציאה ספרים וסרטים רבים, רובם על חוויית חייה עם השימפנזים. חלק גדול מהסרטים עליה הופקו על ידי ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק.

## פעילות למען זכויות בעלי-חיים

גודול כיהנה כנשיאת הארגון "Advocates for Animals", עמותה לזכויות בעלי-חיים הפועלת בסקוטלנד. הארגון פועל נגד ניסויים בבעלי-חיים, תעשיית הפרוות, גני חיות, השימוש בבעלי-חיים לצורכי בידור, והפגיעה בבעלי-חיים בחקלאות תעשייתית.

גודול הייתה צמחונית ועודדה תזונה צמחונית מסיבות אתיות, סביבתיות ובריאותיות. בספרה "העולם הפנימי של חיות החווה" (2009), כתבה גודול כי חיות משק הן "הרבה יותר מודעות ואינטליגנטיות ממה שאי פעם דמיינו. למרות שגודלו כעבדים מבויתים, הן יצורים אינדיבידואליים בפני עצמם. ככאלה, הן ראויות לכבוד שלנו, ולעזרה שלנו. מי יתחנן למענן אם נשתוק?" גודול אמרה גם: "אלפי אנשים שאומרים שהם 'אוהבים' בעלי חיים יושבים פעם או פעמיים ביום כדי ליהנות מבשרם של יצורים שטופלו ללא כל כבוד או טוב לב, רק כדי לייצר יותר בשר."

בשנת 2021 הפכה גודול לטבעונית, ופרסמה ספר בישול בשם "Eat Meat Less" (משחק מילים באנגלית שפירושו יכול להיות "אכול פחות בשר" או "אכול ללא בשר").

## מכון ג'יין גודול

בשנת 1977 הקימה גודול את "מכון ג'יין גודול" בטנזניה, מכון שתמך בפארק הלאומי גומבה ובמאמצם להגן על שימפנזים ועל סביבתם הטבעית, יערות הגשם. עם 19 שלוחות מסביב לעולם, המכון הוכר בפעילותו החדשנית עבור שימור קהילות השימפנזים והפעלת תוכניות ללימוד נוער על שימפנזים ועל חיות בסכנת הכחדה בכלל, באפריקה, שהתרחבה בהמשך ל-87 מדינות. מאז, הקדישה גודול את זמנה לתמיכה, למחקר, להבנת השימפנזים ולפעילות הגנה עליהם ברחבי העולם, שכללה הרצאות ומחקרים במדינות רבות.

## ביקורת

מדענים רבים יצאו נגד גישתה של גודול בחקר בעלי חיים. הם טוענים שלפני יציאה אל הטבע כדי לצפות בבעלי החיים צריך לחקור אותם מהפן התאורטי. כמו כן יש מדענים שמבקרים את גישתה, הטוענת שיש ליצור קרבה רגשית בין הנחקר לחוקר, גישה היוצרת נקודת מבט לא-נייטרלית לדעתם.

ג'יין גודול בפעילות עם ילדים במים מתוקים
## בתרבות הפופולרית

צייר הקומיקס האמריקאי גארי לארסון הציג במדור הקריקטורות שלו זוג שימפנזים מטפחים זה את זה. הנקבה מוצאת שערה אנושית על גופו של השימפנז האחר, ושואלת אותו "עשית עוד קצת 'מחקר' עם גודול?". מכון המחקר של גודול כעס על הפרסום, ועורכי דינה שלחו מכתב ללארסון, שבו טענו שהציור משמיץ ואכזרי, ואם לא תתפרסם התנצלות מאת לארסון, גודול תתבע אותו. לבסוף, התברר כי המכתב לא נשלח על דעתה של גודול (שכלל לא ראתה את הקריקטורה), והיא פיטרה את המזכירה שהייתה אחראית לו. כל הרווחים ממכירת הקומיקס הופנו אל מכון המחקר של גודול, והיא כתבה הקדמה משעשעת לספרו של לארסון ובו סיפרה את הסיפור במלואו.

## ספרים

* **החברים שלי, השימפנזים**, וושינגטון, בהפקת נשיונל ג'יאוגרפיק (1970), תורגם לעברית כ**אני והשימפנזים** הוצאת עם עובד (1973)
* **הרוצחים התמימים** (יחד עם הוגו ואן לוויק), לונדון, (1971), יצא לאור בעברית ב-1981 בהוצאת מסדה
* **השימפנזים של גומבה**, התפרסם גם ביפנית ורוסית. (1971)
* **דרך החלון**, לונדון, (1986)
* **קרבת משפחה אכזרית** (עם מיכאל ניצ'ולס), ניו יורק, (1990)
* **סיבה לתקווה** ספיריטואל נסיעה (עם פיליפ בארמאן), ניו יורק.
* **40 שנים בגומבה**, ניו יורק (2000)
* **אפריקה שבעה מדם**, ניו יורק, (2000)
* **מעבר לתמימות: אוטוביוגרפיה במכתבים**, ניו יורק, (2001)
* **יחסי אמון: מה אנחנו חייבים לעשות לבעלי החיים שאנחנו אוהבים**, (עם מארק באקופף), סן פרנסיסקו, (2002)

## סרטים

* **גברת גודול ושימפנזי־הבר**, נשיונל ג'יאוגרפיק, (1965)
* **בין השימפנזים**, נשיונל ג'יאוגרפיק, (1984)
* **אנשי היער**, (1988)
* **התרעת שימפנזים**, הפקה עצמית, (1990)
* **שימפנזים, הם או אנחנו**, (1990)
* **החיים והאגדה של ג'יין גודול**, נשיונל ג'יאוגרפיק, (1990)
* **יומן שימפנזים**, BBC, (1996).
* **ג'יין גודול: מדוע?**, נשיונל ג'יאוגרפיק, (2000)
* **מילים אחרונות מפורסמות**, ד"ר ג'יין גודול, (2025)

## ראו גם

* דיאן פוסי

## לקריאה נוספת

* דייוויד קאומן, **מפעל החיים של ג'ין גודול**, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 149, אוקטובר 2010
* טוני גרבר, **ג'יין גודול: הסיפור האמיתי**, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 233, אוקטובר 2017
* איסבל סנצ'ז וגארה, **ג'יין גודול** (קטנות-גדולות), יפו: הוצאת צלטנר, 2019. תרגום: אבירמה גולן. (הספר בקטלוג ULI)

## קישורים חיצוניים

* אתר האינטרנט הרשמי של ג'יין גודול (באנגלית)

* ג'יין גודול, ברשת החברתית פייסבוק
* ג'יין גודול, ברשת החברתית X (טוויטר)
* ג'יין גודול, ברשת החברתית אינסטגרם
* ג'יין גודול, ברשת החברתית טיקטוק
* ג'יין גודול, סרטונים בערוץ היוטיוב
* ג'יין גודול, ברשת החברתית Goodreads
* ג'יין גודול, באתר רדיט
* ג'יין גודול, באתר ResearchGate
* ג'יין גודול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ג'יין גודול (1934-), דף שער בספרייה הלאומית
* Helping humans and animals live together | Jane Goodall, סרטון בערוץ "TED", באתר יוטיוב (אורך: 25:13)
* נדב לוי, אהבת השימפנזים של ג'יין גודול, באתר ynet, 19 באפריל 2014
* משה גלעד, טראמפ כשימפנזה: ריאיון עם חוקרת הטבע האיקונית ג'יין גודול, באתר הארץ, 2 בפברואר 2017
* גלי וינרב, ‏"לא נוכל לשפר את מצב הקופים בלי לשפר את מצב בני האדם", באתר גלובס, 30 במרץ 2018
* ציפי שמילוביץ, "מגפת הקורונה הייתה צפויה", באתר ידיעות אחרונות, 21 באפריל 2020
* יונת אשחר, האישה שהבינה שימפנזים, באתר מכון דוידסון לחינוך מדעי, 4 באפריל 2024.
* ד"ר יונת אשחר, מכון דוידסון לחינוך מדעי, האישה שהבינה שימפנזים חוגגת 90, באתר ynet, 6 באפריל 2024
* רויטרס, ג'יין גודול, האישה שהבינה שימפנזים, הלכה לעולמה בגיל 91, באתר ynet, 2 באוקטובר 2025

## הערות שוליים