# פרוסרפינה (רוזטי)

פרוסרפינה
Proserpine|  |
|
מידע כללי |
|
צייר |
דנטה גבריאל רוסטי  |
|
תאריך יצירה |
1874  |
|
טכניקה וחומרים |
קנבס, צבע שמן  |
|
ממדים בס"מ |
|
רוחב |
61 ס"מ  |
|
גובה |
125.1 ס"מ  |
|
נתונים על היצירה |
|
זרם אמנותי |
האחווה הפרה-רפאליטית  |
|
מספר יצירה |
N05064 (מוזיאון טייט בריטניה)  |
|
מיקום |
מוזיאון טייט בריטניה |
|   |

**פרוסרפינה** (באנגלית: **Proserpine**) הוא ציור שמן שיצר האמן והמשורר האנגלי דנטה גבריאל רוזטי בשנת 1874, כחלק מסדרה של לפחות שמונה גרסאות שונות של הנושא. הציור מתאר את הדמות המיתולוגית פרוסרפינה, שנחטפה בידי פלוטו אל עולם השאול ונאלצה לשוב אליו מדי שנה לאחר שטעמה מן הרימון – פרי השאול. הציור נוצר בסגנון הפרה-רפאליטי ומציג את המוזה הקבועה של רוסטי, ג'יין מוריס, כמודל.

## תיאור היצירה

בציור נראית פרוסרפינה עומדת בדממה במסדרון קודר. היא לבושה בגלימה כחולה ארוכה עשויה משי, שרוזטי צייר בקפידה עם קפלים כבדים שאינם נופלים באופן טבעי, אלא יוצרים רכסים נצמדים שמקיפים את גופה ונראים כאילו הם כובלים אותה למקום. בידה הימנית היא מחזיקה רימון פתוח, והאדום של הפרי בולט בצבעו מול הפלטה הקרירה של שאר הציור. פניה של פרוסרפינה חיוורות, עיניה בוהות הצידה במבט מרוחק ומכונס, והבעתה מדוכדכת. מאחוריה רואים קיסוס, מטפס שאחד מענפיו משתלב ברקע הקרוב לראשה. רוזטי כתב כי הקיסוס מסמל "זיכרון שנאחז". בצד התחתון של הציור מוצגת מקטורת מברונזה שמעלה עשן קל, סמל למעמדה כאלת שאול. ברקע חודר מעט אור מלבן דרך חלון סמוי מן העין, ומאיר את הקיר מאחור ואת פניה של הדמות. הציור כולו מאופיין בשקט מתוח, והדמות עצמה מתוארת כגוף במתח, לכוד במצב נפשי סגור ומעורר חמלה.

## פרשנות

חוקרים ופרשנים רבים קשרו בין דמותה של פרוסרפינה בציור לבין מצבה האישי של ג'יין מוריס, ששימשה מודל ליצירה. כמו הדמות המיתולוגית, גם ג'יין תוארה כאישה הכלואה במערכת נישואין לא מספקת, תוך כמיהה לעולם אחר ולחיים שאינם ברשותה. היחסים המורכבים בין רוזטי לג'יין מוריס, שניהלו קשר רומנטי בעודה נשואה לחברו הקרוב וויליאם מוריס, השתקפו לדעת רבים בציור זה, שבו האלמנטים הסמליים (הרימון, הקיסוס, המקטורת והאור החודר מבחוץ) מרמזים לאהבה אסורה, זיכרונות כובלים ותשוקה בלתי פתורה.
הצייר עצמו, שסבל באותה תקופה ממשבר נפשי בעקבות מות אשתו והתמכרות לתרופות, תואר על ידי מבקרים כבעל "מזג מלנכולי חולני", אך רוזטי טען כי שאיפתו הייתה למזג בין החושי לרוחני. לפי תיאודור ווטס־דנאטון, מקורבו, השפתיים ביצירותיו מייצגות את החושי, ואילו העיניים את הרוחני. בציור פרוסרפינה, העיניים העצובות אכן מעידות על עומק רגשי פנימי, אך מבקרים בני זמננו עדיין חלוקים בשאלה האם הושג איזון מלא בין האירוטי לרוחני.

## כתובת ושיר נלווה

לציור פרוסרפינה התלוותה סונטה שכתב דנטה גבריאל רוזטי, והיא מהווה חלק בלתי נפרד מהיצירה. הסונטה מופיעה בכיתוב איטלקי על גבי הבד עצמו, ותרגום לאנגלית מוצג על מסגרת הציור. השיר נכתב כמונולוג דרמטי בקולה של פרוסרפינה, והוא מבטא את תחושות הכליאה, הניכור, הכמיהה והאובדן שהיא חווה בשאול לאחר שנגזר עליה לחיות שם לנצח מחצית מהשנה. רוזטי שילב שירה עם ציור באופן עקבי ביצירתו, אולם סונטה זו נחשבת לייחודית משום שהדוברת בה היא הדמות עצמה ולא מתבונן חיצוני. בכך מעניק הטקסט רובד פסיכולוגי־נרטיבי נוסף לציור, ומדגיש את הקשר בין הדימוי הוויזואלי לבין החוויה הפנימית של הדמות. הסונטה פורסמה גם בקובץ Ballads and Sonnets בשנת 1881.

## השוואות ליצירות אחרות

ביצירתו פרוסרפינה, רוזטי בחר להציג את המודלית ג'יין מוריס בדמות אישה לכודה, בדומה לייצוגה בציור אחר שצייר: Beata Beatrix, כמו גם בדיוקן שלה בדמות ביאטריצ'ה. בשתי היצירות, ג'יין נראית מרוחקת, עצובה ומכונסת בעצמה. עם זאת, פרוסרפינה נחשבת לעבודה טעונה יותר רגשית, בזכות הסמליות הישירה של הפרי האסור, תנוחת הגוף המתוחה, והמבטים המשתוקקים כלפי האור שמעבר. בעוד שדמותה של ביאטריצ'ה בציור Beata Beatrix מוקרנת באור של קדושה והתעלות מיסטית, פרוסרפינה מוצגת כאן כקורבן של תשוקה ושל גורל בלתי נמנע.

רוזטי שקל תחילה לצייר את חוה עם התפוח האסור, ובסופו של דבר בחר בפרוסרפינה עם הרימון – וההשוואה בין השתיים מרמזת על ייצוג נשי כפול: מצד אחד, הוויתור לתשוקה כסימן לחולשה נשית, ומצד שני, האפשרות לראות בכך ביטוי לעוצמה רגשית ואנושית עמוקה. שתי הדמויות נאסרו לאחר שטעמו מפרי אסור, ובכך נעשתה הבחירה המוסרית לגורם שמשנה את חייהן.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **פרוסרפינה** בוויקישיתוף
## הערות שוליים