Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# כוח המשימה של ארצות הברית בסיביר

חיילים אמריקנים צועדים לפני בניין המפקדה של הלגיונות הצ'כוסלובקיים בוולדיווסטוק
**כוח המשימה של ארצות הברית בסיביר** היה כוח צבאי אמריקאי שהיה מעורב במלחמת האזרחים ברוסיה בולדיווסטוק שבאימפריה הרוסית בסופה של מלחמת העולם הראשונה, לאחר מהפכת אוקטובר, מ-1918 עד 1920.

בשליחת הכוחות לסיביר ניסה נשיא ארצות הברית וודרו וילסון להשיג מטרות דיפלומטיות בנוסף לאלו הצבאיות. מטרה עיקרית אחת הייתה הרצון לחלץ כ-40,000 חיילים מהלגיונות הצ'כוסלובקיים שנעצרו על ידי כוחות בולשביקים בדרכם לוולדיווסטוק אליה ניסו להגיע בעזרת הרכבת הטרנס-סיבירית. החיילים הצ'כוסלובקים היו אמורים להגיע בסופו של דבר לארצות הברית ומשם לחזית המערבית, שם יתמכו במדינות ההסכמה. מטרה נוספת הייתה לאבטח כמויות גדולות של אספקה צבאית ששלחה ארצות הברית כדי לתמוך בהשתתפותה של רוסיה במלחמה. באותה מידה הדגיש וילסון את הצורך "לייצב כל ניסיון לשלטון עצמי או הגנה עצמית בו הרוסים עצמם יסכימו לקבל סיוע". באותו זמן, שלטו הבולשביקים על שטחים מעטים בסיביר ווילסון רצה להבטיח שלא הקוזאקים ולא היפנים ינצלו את חוסר היציבות השלטונית וישתלטו על מסילת הברזל והאזורים המקיפים אותה שהיו עשירים במשאבים ובעלי חשיבות אסטרטגית גבוהה.

באופן דומה שלח וילסון כ-5,000 חיילים אמריקנים לארכנגלסק, שם הם נאבקו בבולשביקים במטרה לשמור על האינטרסים של מדינות ההסכמה.

## כוח המשימה

בולשביקים שנהרגו על ידי הלגיונות הצ'כוסלובקיים
כוח המשימה בסיביר כלל 7,950 חיילים בפיקודו של מייג'ור גנרל גרייבס. החיילים היו מצוידים ברובי ספרינגפילד, ברובי בראונינג ובאקדחים, בהתאם לתפקידם.

על אף שגנרל גרייבס הגיע לסיביר רק ב-4 בספטמבר 1918, כ-3,000 חיילים נחתו בוולדיווסטוק בין ה-15 ל-21 באוגוסט. עם הגעתם הם חולקו לשמירות לאורך המסילה מוולדיווסטוק עד אוסוריסק הצפונית יותר.

שלא כמו עמיתיו, מטרותיו של גרייבס היו לאבטח ציוד אמריקני ולסייע ללגיון הצ'כוסלובקי לעזוב את רוסיה ולא להילחם בבולשביקים. הוא נאלץ להתעקש על עמדתו זו מול דרישותיהם התקיפות של מפקדי כוחות בריטים, צרפתים ויפנים ששהו באזור וציפו ממנו להתערבות אקטיבית יותר במאבק הצבאי. בעקבות מדיניות של אי-התערבות בשטח שהיה בשליטה אמריקאית התארגנו יחידות פרטיזנים שתמכו במשטר הבולשביקי.

## לוגיסטיקה ואבדות

החיילים סבלו בסיביר ממגוון בעיות לוגיסטיקה. שרר מחסור קבוע בדלק, תחמושת וציוד. הסוסים שהובאו איתם והיו רגילים לאקלים ממוזג לא תפקדו באקלים הרוסי הקפוא. מנגנוני קירור מבוססי מים של מכונות ירייה קפאו ונעשו חסרי תועלת.

אחרון החיילים עזב את סיביר ב-1 באפריל 1920. במהלך 19 חודשי שהייתם שם מתו 189 חיילים מסיבות שונות. לשם השוואה, הכוח המקביל שנשלח לארכנגלסק היה קטן יותר ואיבד 235 מאנשיו תוך 9 חודשים בלבד.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **כוח המשימה של ארצות הברית בסיביר** בוויקישיתוף
* Christine L. Putnam, AEF Siberia
* הארכיב האמריקני הלאומי
* תמונות רבות שצילם William C Jones
# Cospas-Sarsat

**Cospas-Sarsat** היא יוזמה בין-לאומית בתחום חיפוש והצלה באמצעות שידורי רדיו ולוויינים שמהווה חלק של מערכת מצוקה ובטיחות ימית גלובלית. היוזמה החלה לאחר חתימת על ההסכם על ידי ארצות הברית, ברית המועצות, צרפת וקנדה בשנת 1979. פרוש השם הוא הלחם של ביטוי ברוסית "Космическая Система Поиска Аварийных Судов" (Latin script: "Cosmicheskaya Sistema Poiska Avariynyh Sudov") ו-"Search And Rescue Satellite-Aided Tracking" באנגלית. הלוויין הראשון של המערכת שוגר ביוני 1982 וכבר בספטמבר אותה שנה נרשמה הצלה ראשונה בעזרת המערכת. כיום על ההסכם חתומים 200 מדינות. עד דצמבר 2022 המערכת הצילה כ-60 אלף אנשים בכ-20 אלף אירועי מצוקה. בשנת 2022 המערכת הצילה בממוצע כ-10 אנשים בכל יום.

המערכת מסוגלת לאתר מיקום שידור של אותות מצוקה באמצעות רדיו שמשודרות על ידי ספינות, כליי טיס או אנשים ולהעביר את המידע לארגוני חיפוש והצלה רלוונטיים. נכון לשנת 2023 האותות משודרות בתדר 406-MHz. משואת רדיו מתקדמת שמשדרת אות מצוקה מעבירה גם מידע על מיקומה בהתבסס על ציוד ניווט לווייני.

בנוסף ללוויינים המערכת כוללת 29 תחנות משימה שמעבירים את המידע למרכזי הצלה לאומיים או אזוריים.

נכון לשנת 2023 לווייני המערכת כוללים:

* 5 לוויינים במסלול לווייני נמוך LEOSAR
* 12 לוויינים במסלול גאוסטציונרי GEOSAR
* 48 לוויינים במסלול לווייני בינוני MEOSAR

ציוד המערכת מהווה ציוד נוסף ללוויין ששוגר למטרות אחרות - לווייני תקשורת, לווייני מיזוג אוויר, לווייני מערכת ניווט לוויינית וכו'.

מבחינת התפתחות המערכת היא התחילה עם לווייני LEOSAR, מעבר הדרגתי לשימוש בלווייני GEOSAR וב-13 בדצמבר 2016 החל שימוש בלווייני MEOSAR. ציוד שהותקן בלווייני "גלילאו" יכול להעביר בחזרה למשואת רדיו ששיגרה אות מצוקה מסר על כך שאות מצוקה נקלט במערכת. ציוד שתומך במערכת הותקן גם בלווייני סדרת "אלקטרו L".

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **Cospas-Sarsat** בוויקישיתוף

* Cospas-Sarsat, ברשת החברתית פייסבוק

* אתר האינטרנט הרשמי של Cospas-Sarsat (באנגלית)
* אתר האינטרנט הרשמי של Cospas-Sarsat (בצרפתית)
* אתר האינטרנט הרשמי של Cospas-Sarsat (ברוסית)
* רשימת לוויינים פעילים, אוגוסט 2023
# תאולוגיית שחרור

**תאולוגיית השחרור** היא גישה תאולוגית נוצרית המדגישה את שחרור המדוכאים. בהקשרים מסוימים, היא עוסקת בניתוחים חברתיים-כלכליים, עם "דאגה חברתית לעניים ושחרור פוליטי לעמים מדוכאים". בהקשרים אחרים, היא מתייחסת לצורות אחרות של אי שוויון, כמו גזע או מעמד.

תאולוגיית השחרור ידועה בעיקר בהקשר הלטינו-אמריקאי, במיוחד בתוך הנצרות הקתולית בשנות ה-60 של המאה ה-20 לאחר ועידת הוותיקן השנייה, שם היא הפכה לפראקסיס הפוליטי של תאולוגים כמו גוסטבו גוטיירס, לאונרדו בוף ובישועים חואן לואיס סגונדו וג'ון סוברינו, שתבעו את הביטוי "אופציה מועדפת לעניים". ביטוי זה שימש תחילה על ידי האב הישואי פדרו ארופה ב-1968 וזמן קצר אחר כך הסינוד העולמי של הבישופים הקתולים ב-1971 בחר כנושא שלו את הצדק החברתי.

ההקשר הלטינו-אמריקאי הוליד גם תומכים פרוטסטנטים של תאולוגיית השחרור, כמו רובן אלבס, ג'וזה מיגונס מנינו, ורנה פדילו, אשר בשנות ה-70 של המאה ה-20 קרא לשילוב של אוונגליזם ואחריות חברתית.

תאולוגיות שחרור התפתחו גם בחלקים אחרים של העולם כמו תאולוגיה שחורה בארצות הברית ובדרום אפריקה, תאולוגיית השחרור הפלסטינית, תאולוגיה דלית בהודו ותאולוגיה של מינג'ונג בדרום קוריאה.

## תאולוגיית השחרור של אמריקה הלטינית

הצורה הידועה ביותר של תאולוגיית השחרור היא זו שהתפתחה בתוך הכנסייה הקתולית באמריקה הלטינית בשנות ה-60, שנוצרה בעיקר כתגובה מוסרית לעוני ולאי הצדק החברתי באזור, שאי השוויון בו הוא מהגבוהים בעולם. המונח נטבע ב-1971 על ידי הכומר הפרואני גוסטבו גוטיירס, שכתב את אחד הספרים החשובים של תאולוגיית השחרור.

תאולוגיית השחרור של אמריקה הלטינית השפיעה על חלקים מהתנועה האוונגליסטית ועל הבישופים הקתולים בארצות הברית. השימוש שעשו חסידיה ב"מושגים מרקסיסטיים" הוביל באמצע בשנות ה-80 לגינויה על ידי הכס הקדוש, אך עם זאת קבע כי "כשלעצמו, הביטוי 'תאולוגיה של שחרור' הוא מונח תקף לחלוטין". הקרדינל רצינגר (לימים האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר) דחה צורות מסוימות של תאולוגיית השחרור של אמריקה הלטינית בשל התמקדותה בחטא ממוסד או מערכתי ועקב זיהוי ההיררכיה של הכנסייה הקתולית בדרום אמריקה כבני אותו מעמד מיוחס, שכבר זמן רב דיכא אוכלוסיות ילידים מאז הגעתם עם הספרדים במאה ה-16.

## התאולוגיה השחורה

פחות או יותר במקביל לפרסומים הראשונים של תאולוגיית השחרור של אמריקה הלטינית התפתחה גם תאולוגיית השחרור השחורה ותאולוגיית השחרור הפמיניסטית. תאולוגיה שחורה מתייחסת לפרספקטיבה תאולוגית שמקורה בכמה כנסיות שחורות בארצות הברית ומאוחר יותר בחלקים אחרים של העולם, המהווה ניסיון נוצרי לעזור לאלה ממוצא אפריקאי להתגבר על הדיכוי. היא מתמקדת במיוחד בעוולות שבוצעו נגד אפרו-אמריקאים ודרום אפריקאים שחורים במהלך ההפרדה הגזעית האמריקאית והאפרטהייד, בהתאמה.

התאולוגיה השחורה מבקשת לשחרר People of color מצורות מרובות של כפיפות פוליטית, חברתית, כלכלית ודתית ורואה בתאולוגיה הנוצרית תאולוגיה של שחרור - "מחקר רציונלי של הווייתו של אלוהים בעולם לאור המצב הקיומי של קהילה מדוכאת, המקשרת את כוחות השחרור למהות הבשורה, שהיא ישוע המשיח", כותב ג'יימס האל קון, אחד התומכים המקוריים של הפרספקטיבה. התאולוגיה השחורה מערבבת את הנצרות עם שאלות של זכויות אזרח, במיוחד כפי שהועלו על ידי תנועת הכוח השחור ותנועת התודעה השחורה.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **תאולוגיית שחרור** בוויקישיתוף
* תאולוגיית שחרור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* תיאולוגית השחרור, דף שער בספרייה הלאומית

## הערות שוליים
# מונטניזם

**מונטניזם** היא כת אשר פרשה מהנצרות במאה ה-2. כת זו קרויה על שם מחולל ונביא התנועה מונטנוס מפריגיה. מונטנוס שמוצאו באסיה הקטנה, היה כנראה כהן במקדש פגאני מקומי לפני התנצרותו. הוא החל את פעילותו בשנת 156 או 172, ובמהלך טקס התנצרותו חווה חוויה מיסטית והכריז על עצמו כ"פרקליט".

מאמיני המונטניזם האמינו כי רוח הקודש - "הפרקליט", היא "רוח האמת" הנזכרת בבשורה על-פי יוחנן, אותה הבטיח ישו לשלוח אחרי מותו. רוח הקודש הזו מתגלה בנבואותיו של מונטנוס ושל שתי נביאות שניבאו עמו, פריסקילה ומכסימיליה. נבואות אלו נאספו על ידי מאמיניהם ואוסף זה נחשב לקדוש, ורק קטעים אחדים ממנו נשתמרו בכתביהם של מתנגדי המונטניזם.

בדומה לתנועות נוצריות רבות אחרות, ציפו מאמיני המונטניזם לבוא אחרית הימים וכן שירושלים של מעלה תרד מהשמיים, לפי אמונתם, על יד פפוזה שבפריגיה. המונטניזם הטיף לתיקון המידות, להחמרת הצומות ולאיסור נישואין בשנית. כמו כן דרש המונטניזם שכל נוצרי יקבל על עצמו סבל ומיתה כאשר נרדפו הנוצרים.

המונטניזם תבע את תיקון סדרי הכנסייה, תקף את מוסדות הכנסייה המקובלים וערער על סמכות הבישופים. מרכז התנועה היה בפפוזה ומשם התפשטה לכיוון מערב והגיע עד רומא, צפון אפריקה וצרפת. אחד ממאמיני המונטניזם בצפון אפריקה הוא הסופר הנוצרי טרטוליאנוס, אשר כתביו משמשים עדות חשובה למונטניזם.

הכנסייה הרשמית והאפיפיור יצאו כנגד המונטניזם ובשנת 177 נערך כינוס מיוחד שהכריז על החרמת הכת. המונטניזם התקיים כ-200 שנה וייתכן כי עד המאה ה-4 נשארו קבוצות קטנות של מונטניסטים.

## ראו גם

* פנטקוסטליזם

## קישורים חיצוניים

* מונטניזם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* מונטניזם, דף שער בספרייה הלאומית

 ערך זה הוא קצרמר בנושא נצרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו**להרחיב אותו**.