# התראת השווא הגרעינית הסובייטית (1983)

שיגור טילים בליסטים מסוג פרשינג
פרשינג 2 על משאית מאן בפריסה מבצעית בגרמניה
ב־26 בספטמבר 1983, במהלך המלחמה הקרה, דיווחה מערכת ההתרעה המוקדמת הגרעינית הסובייטית בשם הקוד "אוקו Oko" על שיגור של טיל בליסטי בין־יבשתי אחד, ולאחריו ארבעה טילים נוספים, מארצות הברית. התרעות אלה זוהו כחשודות כאזעקות שווא בידי סטניסלב פטרוב, מהנדס בכוחות ההגנה האווירית הסובייטיים, שהיה בתורנות במרכז הפיקוד של מערכת ההתרעה המוקדמת. פטרוב החליט להמתין לאישוש — שלא הגיע — במקום להעביר מייד את האזהרה במעלה שרשרת הפיקוד. החלטה זו נחשבת ככזו שמנעה מתקפת תגמול גרעינית נגד ארצות הברית ובעלות בריתה בנאט"ו, שהייתה עלולה לגרום למלחמה גרעינית כוללת. חקירת מערכת הלוויינים קבעה מאוחר יותר כי המערכת אכן כשלה, כתוצאה מהשתקפות השמש בעננים במסלולי הלוויינים מסוג מולנייה; טעות זו תוקנה אחר־כך באמצעות בדיקה חוצת־נתונים עם לוויין גיאוסטציונרי.

## רקע

במהלך המלחמה הקרה (1947–1991) התפתח מרוץ חימוש גרעיני בין הגושים. עקרון ההרתעה של השמדה הדדית (Mutual Assured Destruction) יחד עם מערכות התרעה, פרוטוקולים מבצעיים ושיקול דעת אנושי פעלו יחד כדי להקטין את הסיכוי להפעלה אוטומטית של נשק גרעיני.

התראת השווא הגרעינית הסובייטית (1983), התרחשה בתקופה של מתיחות חריפה ביחסים בין ארצות הברית לברית המועצות. בתגובה להצבתם של ארבעה־עשר טילי גרעין טקטיים מסוג SS-20/RSD-10 על ידי ברית המועצות, התקבלה בדצמבר 1979 החלטת המסלול הכפול של נאט"ו, שלפיה הוחלט לפרוס באירופה 108 משגרים של טילי פרשינג II — שביכולתם לפגוע במטרות במזרח אוקראינה, בלארוס או ליטא בתוך עשר דקות — וכן לפרוס טילי שיוט קרקעיים מסוג BGM-109G (GLCM) לטווח ארוך יותר אך איטיים יותר, כדי לתקוף מטרות פוטנציאליות רחוקות מזרחה.

באמצע פברואר 1981, ובהמשך עד 1983, החלה ארצות הברית בפעולות לוחמה פסיכולוגית שנועדו לבחון את פגיעות המכ"מים הסובייטיים ולהדגים את היכולות הגרעיניות של ארצות הברית. פעולות אלה כללו מבצעים ימיים חשאיים בים ברנץ, בים הנורווגי, בים השחור ובים הבלטי ובסמוך למעבר ה-GIUK, וכן טיסות של מפציצים אמריקאיים — לעיתים מספר פעמים בשבוע — ישירות לעבר המרחב האווירי הסובייטי, כשהם פונים לאחור רק ברגע האחרון.

ד"ר ויליאם שניידר הבן, לשעבר תת־מזכיר המדינה לענייני סיוע צבאי וטכנולוגיה, נזכר:

>
> "זה באמת הגיע אליהם. הם לא ידעו מה כל זה אומר. טייסת הייתה טסה ישר אל עבר המרחב האווירי הסובייטי, מכ"מים אחרים היו נדלקים ויחידות היו עוברת לכוננות. ואז, ברגע האחרון, הטייסת הייתה פונה וחוזרת הביתה."
>
>
>
>

מעדויות של סוכנות הביון המרכזית ה-CIA ושל קצינים בעלי דרגות גבוהות בק.ג.ב, עד מאי 1981, כשהם אובססיביים להשוואות היסטוריות לפלישה הגרמנית משנת 1941 ולרטוריקה שלנשיא ארצות הברית רונלד רייגן, ובהיעדר יכולת הגנתית מפני טילי הפרשינג II, סברו המנהיגים הסובייטים כי ארצות הברית מתכוננת למתקפה גרעינית חשאית נגד ברית המועצות, והחלו במבצע ריא"ן (RYaN). במסגרת מבצע זה עקבו סוכנים בחו״ל אחר אנשי שירות ואנשי צוות טכני שהיו צפויים ליישם מתקפה גרעינית, כדי שיוכלו או להקדים אותה או להבטיח הרתעה הדדית או להבטיח השמדה הדדית.

ב־1 בספטמבר 1983 הפילו הכוחות הסובייטיים מטוס נוסעים דרום־קוריאני, טיסת 007 של קוריאן אייר ליינס, שסטתה אל המרחב האווירי הסובייטי. כל 269 הנוסעים שהיו על סיפון המטוס נהרגו, ובהם חבר בית הנבחרים האמריקני לארי מקדונלד ואמריקנים נוספים רבים. טילי הפרשינג II הראשונים סופקו לגרמניה המערבית ב־1 בדצמבר 1983.

ברוס ג'י. בלייר, מומחה לאסטרטגיות גרעין מתקופת המלחמה הקרה ונשיא לשעבר של המכון לביטחון עולמי בוושינגטון די.סי., תיאר את יחסי ארצות הברית – ברית המועצות באותה תקופה כך:

>
> ...התדרדרו עד כדי כך שהמערכת הסובייטית – לא רק הקרמלין, לא רק מנהיג ברית המועצות יורי אנדרופוב, לא רק הק.ג.ב, אלא המערכת כולה – הייתה ממוקדת בציפייה למתקפה וברצון להגיב לה במהירות. היא פעלה במצב של בכוננות מיידית עם “האצבע על ההדק”, הייתה עצבנית מאוד ונוטה לטעויות ותאונות. אזעקת השווא שאירעה במסגרת משמרתו של פטרוב לא יכלה להתרחש בשלב מסוכן ואינטנסיבי יותר ביחסים בין ארצות הברית לברית המועצות.
>
>
>
>

בריאיון ששודר בטלוויזיה האמריקנית אמר בלייר: "הרוסים [הסובייטים] ראו ממשל אמריקני המתכונן למכת מנע גרעינית, בראשות הנשיא רונלד רייגן שהיה מסוגל להורות על מתקפה ראשונה". בהתייחסו לתקרית שבה היה מעורב פטרוב, הוסיף: "לדעתי זו הייתה הפעם שבה מדינתנו התקרבה ביותר למלחמה גרעינית שנגרמה בטעות".

## התקרית

 ערך מורחב – **סטניסלב פטרוב**

פטרוב בשנת 2016
ב־26 בספטמבר 1983 שירת סטניסלב פטרוב (Станислав Петров), סגן אלוף בכוחות ההגנה האווירית הסובייטיים, כקצין התורן בבונקר סרפוחוב-15 הסמוך למוסקבה, שבו שכן מרכז הפיקוד של מערך לווייני ההתרעה המוקדמת הסובייטי, שכונה "אוקו" (Око). תפקידו של פטרוב כלל מעקב אחר רשת הלוויינים והתרעה בפני מפקדיו במקרה של מתקפת טילים גרעינית מתקרבת לעבר ברית המועצות. על פי אסטרטגיית "שיגור עם האזהרה" שנקבעה בדוקטרינת ההשמדה ההדדית המובטחת, זיהוי שיגור עוין חייב תגובה מיידית של מתקפת נגד גרעינית על ארצות הברית.

זמן קצר לאחר חצות דיווחו מחשבי הבונקר כי טיל בליסטי בין-יבשתי אחד עושה את דרכו מארצות הברית לעבר ברית המועצות. פטרוב סבר כי מדובר בשגיאת מחשב, שכן מתקפת מנע גרעינית מצד ארצות הברית הייתה צפויה לכלול שיגור סימולטני-בו זמני של מאות טילים במטרה לנטרל כל אפשרות לתגובה סובייטית. נוסף על כך, מהימנות מערכת הלוויינים הוטלה בספק בעבר. פטרוב דחה את ההתראה כאזעקת שווא, אם כי הדיווחים חלוקים האם דיווח על כך לממונים עליו או שלא, לאחר שהסיק כי הזיהוי הממוחשב שגוי וכי לא שוגר טיל בפועל. חשדו של פטרוב כי מערכת האזהרה לקויה אושר כאשר לא הגיע כל טיל. זמן קצר לאחר מכן זיהו המחשבים ארבעה טילים נוספים באוויר, כולם בדרכם לכאורה לעבר ברית המועצות. פטרוב העריך שוב כי מדובר בתקלה, אף שלא הייתה בידו דרך ישירה לאמת זאת. באותה עת מכ"ם הקרקע הסובייטי לא היה מסוגל לזהות טילים מעבר לאופק.

לאחר מכן נקבע כי התרעות השווא נגרמו בעקבות הצטלבות נדירה של אור שמש בעננים בגובה רב עם מסלולי הלוויינים מסוג "מולניה", שגרמה לזיהוי מוטעה של החזרי אור כטילי אויב. התקלה תוקנה מאוחר יותר באמצעות הצלבה עם נתוני לוויין גיאוסטציונרי.

בהסבירו את הגורמים שהביאו להחלטתו, ציין פטרוב כי על פי הכשרתו ואמונתו, כל מתקפה ראשונה מצד ארצות הברית הייתה צפויה להיות רחבת היקף, ולכן חמישה טילים בלבד נראו בעיניו כפתיחה לא הגיונית. נוסף על כך, מערכת הזיהוי הייתה חדשה ובעיניו עדיין לא מהימנה דיה, בעוד שמכ"ם הקרקע לא זיהה כל סימן תומך גם לאחר מספר דקות של אזעקת השווא.

פטרוב עצמו טען שהוא לא ראה במעשהו גבורה יוצאת דופן. בריאיון לסרט הדוקומנטרי "The Red Button and the Man Who Saved the World", שהופק על ידי קווין קוסטנר, אמר כי תפקודו במהלך התקרית שהוא רק ביצע את המוטל עליו. לדבריו, הוא "לא גיבור פשוט הייתי במקום הנכון בזמן הנכון"

## השלכות לאחר מעשה

אבן זיכרון לפטרוב בוורשה, פולין, כאות הוקרה לאומץ ליבו בתקרית ב-1983.
פטרוב עבר חקירה ממושכת בידי מפקדיו בנוגע למעשיו. בתחילה זכה לשבחים על החלטתו. הגנרל יורי ווטינצב, שהיה באותה עת מפקד יחידות ההגנה מפני טילים של כוחות ההגנה האווירית הסובייטיים, והיה הראשון שקיבל את דיווחו של פטרוב על התקרית (וכן הראשון שחשף אותה לציבור בשנת 1998), ציין כי "פעולותיו הנכונות" של פטרוב "תועדו כראוי". פטרוב עצמו סיפר כי בתחילה זכה לשבחים מצד ווטינצב ואף הובטח לו שיוענק לו עיטור, אולם במקביל ננזף בטענה כי מילא את הדיווח הרשמי באופן לקוי, כביכול משום שלא תיאר את פרטי התקרית ביומן הצבאי.

פטרוב לא קיבל כל פרס על מעשיו. לדבריו, הסיבה לכך הייתה שהתקרית ותקלות נוספות שהתגלו במערכת גילוי השיגורים הביכו את מפקדיו ואת המדענים הבכירים שהיו אחראים לפיתוחה, כך שאילו היה זוכה בהוקרה רשמית, היה בכך כדי לחייב להעניש אותם. הוא הועבר לתפקיד רגיש פחות, יצא לגמלאות מוקדמות (אם כי הדגיש כי לא "הודח" מן הצבא, כפי שטוענים לעיתים מקורות מערביים), וסבל מקריסה נפשית.

אולג קלוגין, לשעבר ראש מחלקת המודיעין הנגדי־ריגול שמחוץ לברית המועצות של הק.ג.ב, שהכיר היטב את מנהיג ברית המועצות יורי אנדופוב, אמר כי חוסר האמון של אנדופוב במנהיגים האמריקאים היה עמוק. ניתן להעלות על הדעת שאילו פטרוב היה מצהיר שהאזהרות מן הלוויין תקפות, דיווח שגוי כזה היה עלול לדחוף את ההנהגה הסובייטית לעבר גישה לוחמנית. קלוגין אמר: "הסכנה הייתה בכך שההנהגה הסובייטית תחשוב, שהאמריקאים עלולים לתקוף, אז עדיף שנתקוף ראשונים."

## אירועים בהם כמעט הופעל נשק גרעיני במהלך המלחמה הקרה

### תקריות מרכזיות

אירועים בהם כמעט נעשה שימוש בנשק גרעיני במלחמה הקרה| שנה | תקרית | צדדים מעורבים | גורם שמנע הפעלה | תיאור קצר של האירוע | מקורות והערות שוליים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1962 | משבר הטילים בקובה | ארצות הברית וברית המועצות | שיקול דעת מדיני ודיפלומטי, מגעים ישירים בין המנהיגים | גילוי פריסת טילים גרעיניים בקובה הוביל למשבר חמור; משא ומתן ישיר בין ג'ון פיצג'רלד קנדי וניקיטה חרושצ'וב ומדיניות זהירה מנעו התלקחות גרעינית. |  |
| 1979 | התרעות שווא במערכות ההתרעה של ארצות הברית (1979–1980) | ארצות הברית | כשל טכני/כשל בתיעוד, ניטרול ההתרעה על ידי מפקדים | בשנים 1979–1980 התרחבו התרעות שווא במערכות ההתרעה האמריקניות, חלקן נגרמו על-ידי הכנסת הקלטות ניסוי שגויות וכשלים טכניים; מפקדים ומערכות גיבוי זיהו את השגיאות ומנעו תגובה. |  |
| 1980 | התרעות שווא ובדיקות מודיעיניות נוספות | ארצות הברית | בדיקות כפולות, פיקוח אנושי, פיענוח מודיעין משלים | תחקירים רשמיים וציטוטי משרד המדינה האמריקני מצביעים על סדרת התרעות שווא והצעדים שננקטו לתיקונן. |  |
| 1983 | החלטתו של סטניסלב פטרוב | ברית המועצות | שיקול דעת של קצין בשטח, זיהוי אזהרת שווא | ב־26 בספטמבר 1983 דיווחה מערכת ההתרעה הלוויינית הסובייטית על שיגור טיל; סטניסלב פטרוב חשד לשגיאה ולא דיווח עליה כמתקפה, מה שמנע תגובת נגד גרעינית. |  |
| 1983 | הערכת-יתר של תרגיל נאט"ו אייבל ארצ'ר 83 | ברית המועצות ונאט"ו | הערכה זהירה של מפקדים, בדיקות מודיעיניות ותקשורת לאחר בדיקה | תרגיל אייבל ארצ'ר 83 עורר חששות בכוננות הסובייטית; מסמכים מודלפים ושחרורים מארכיונים מדגישים את הסכנה שהתקרית יכלה להסלים. |  |

### גורמים שמנעו את הפעלת הנשק הגרעיני

נשיא ארצות הברית רונלד רייגן (משמאל) ומזכ"ל המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב, במהלך פגישה בז'נבה ב-1985, המכונה "פסגת ז'נבה" (Geneva Summit). שליטי שתי מעצמות-העל נפגשו לראשונה לקראת סופה של המלחמה הקרה, על מנת לערוך דיון בהמשך מרוץ חימוש.
גורמים מרכזיים שמנעו את הפעלת הנשק הגרעיני כללו:

* שיקול דעת של קצינים ומפקדים בשטח. כ-90% מהקרבות והפעלת נשק נכשלו או בוטלו כתוצאה מהחלטות של יחידים במערכת הפיקוד, שקלו מידע נוסף והבינו את המציאות בצורה ביקורתית, כמו במקרה של פטרוב.
* בדיקות כפולות והצלבת מידע בין מקורות שונים (לוויין, מכ"ם, מודיעין). מערכות ההתרעה כללו שכבות של אימות, מלוויינים ועד לרדאר קרקעי, מה שאפשר לזהות תקלות או התרעות שווא לפני קבלת החלטה סופית.
* פרוטוקולי פיקוח ובקרה ומנגנוני תקשורת ישירה בין הנהגות. שיטות פעולה שהסתמכו על סדרות אישורים והגבלות פעולה, מנעו מהמערכות לפעול אוטומטית ללא אישור מפורש, ובכך אסרו הפעלה אוטומטית של נשק גרעיני.
* שיקולים מדיניים ודיפלומטיים שבלמו תגובה אוטומטית. רשתות תקשורת, כמו הקו החם בין וושינגטון למוסקבה, והבנה משותפת של החשיבות האבסולוטית של מניעת מלחמה כוללת סייעו בהשגת הרגעה וחידוד ההבנה לסכנות.

### סיכום

המלחמה הקרה הייתה תקופה אפלה שהייתה עלולה להפוך לאסון גרעיני כתוצאה משילוב של תקלות טכניות, אי-הבנות, והערכות שגויות. עם זאת, בזכות היכולת הטכנולוגית לצד שיקול הדעת האנושי, השליטה במידע והתחברות דיפלומטית, נמנע השימוש בנשק גרעיני בשום שלב. אירועים כגון זה של פטרוב ותרגיל אייבל ארצ'ר 83 מדגימים עד כמה היה מציל חיים התפקיד האנושי במערכות הנשק האסטרטגיות.

## ראו גם

* המלחמה הקרה
* אייבל ארצ'ר 83
* תקרית רקטה נורווגית
* וסילי ארכיפוב
* משבר הטילים בקובה
* מלחמת העולם השלישית
* מים עוינים
* הרתעה גרעינית

## קישורים חיצוניים

* אתר המחווה לסטניסלב פטרוב, BrightStarSound.com, עמודים מרובים עם תמונות והדפסות מחדש של מאמרים שונים על פטרוב
* מלחמה גרעינית: מאמר של Minuteman מתוך *Weekendavisen*, 2 באפריל 2004.
* המלחמה הגרעינית שכמעט פרצה ב-1983 (פורסם ב-5 בספטמבר 2003) . רשת חדשות ההיסטוריה, במקור "בבולטימור סאן" מ-31 באוגוסט 2003.
* ארמגדון כמעט ולא נמנע
* "26 בספטמבר 1983: האיש שהציל את העולם בכך שלא עשה... כלום" .
* 30 שנה לאחר מכן: היום בו תקלה במחשב כמעט גרמה למלחמת העולם השלישית . *The Register* . 27 בספטמבר 2013
* גורבצ'וב: האיש ששינה את הסדר העולמי
* AP, האיש שהציל את העולם ממלחמה גרעינית, באתר ynet, 19 בספטמבר 2015

## הערות שוליים