Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# סוואמי ויווקאננדה

סוואמי ויווקאננדה
स्वामी विवेकानन्द
 Swami Vivekānanda|  |
| ויווקאננדה בסביבות 1890 |
|
לידה |
12 בינואר 1863 Swami Vivekananda's Ancestral House & Cultural Centre, הראג' הבריטי  |
|
פטירה |
4 ביולי 1902 (בגיל 39) Belur, הודו  |
|
שם לידה | নরেন্দ্রনাথ দত্ত  |
|
מדינה |
הראג' הבריטי  |
|
תחומי עניין | פילוסופיה, הינדואיזם, דת, Social Reform or Revolution, יוגה  |
|
יצירות ידועות | Bartaman Bharat, Jnana Yoga, Raja Yoga, My India: The India Eternal  |
|
השכלה | * אוניברסיטת פרזידנסי
* קולג' הכנסייה הסקוטית
* אוניברסיטת קלקוטה
 |
|
השקפה דתית |
הינדואיזם  |
|
בן או בת זוג | אין ערך  |
|
חתימה |   |
|   |

סוואמי **וִיוֵוקָאנַנְדַה** (מסנסקריט: **स्वामी विवेकानन्द**;‏ **Swami Vivekānanda**; בבנגלית: ‏স্বামী বিবেকানন্দ‏Ⓘ‏,‏ Shami Bibekānondo;‏ 12 בינואר 1863 – 4 ביולי 1902) היה אחד מהמאסטרים הגדולים של היוגה, והראשון שהשפיע בצורה משמעותית על הפצת היוגה בעולם המערבי. בספרו "רָאגַ'ה יוֹגַה" – אחת הקלאסיקות החשובות על הרבדים העמוקים של תורת היוגה – הסביר בבהירות ובחדות את המסתורין של תורת היוגה.

## ביוגרפיה

נולד בשנת 1863 בכלכותה בשם **נארנדראנט** ("**נארן**") **דאטא** (Narendranath Datta) לעורך דין שעבד בבית המשפט של כלכתה, למשפחה השייכת לרובד הנמוך של ברהמינים ומתפרנסת באופן מסורתי מהעתקת כתבי יד. בשם "ויווקאננדה" החל להשתמש לפני שנסע לארצות הברית. באמצע שנות העשרה לחייו החל ללמוד בקולג' של כלכותה. הוא הצטרף לתנועת ברהמו-סמאז' – תנועה של הינדואיזם מודרני שעיקריה התכחשות לפולחנים הקדומים ולכהונת התרמית, שחרור נשים וביטול נישואי ילדים. במהרה עזב את הקבוצה.

בנובמבר 1881 הוזמן ויווקאננדה לשיר בבית שבו התארח סרי ראמאקרישנה, אחד מהוגי הדעות הגדולים של הודו, והלה הזמינו לבקר אותו במקום מגוריו במקדש דקשינסוואר. מאז נהג לבקרו לעיתים קרובות והחל נמשך למעגל החניכים הצעירים, עד אשר הפך לנזיר. בשנת 1893 הפליג ממומבאי דרך הונג קונג ויפן לוונקובר ומשם נסע ברכבת לשיקגו על מנת לייצג את ההינדואיזם בפרלמנט העולמי של הדתות במסגרת התערוכה העולמית של שיקגו (1893), שם היה לאחד מבכירי הדוברים.

ויווקאננדה הציג את ההינדואיזם כמכוון אל האחדות בין הנשמה הלכאורה פרטית של האדם והאלוהות האחת הכללית. לדעתו, כל הדתות מובילות אל האיחוד השלם והמוחלט בין הנשמה לאלוהות האחת. בפרלמנט הוא פנה אל הנוכחים במשפט הידוע "אחי ואחיותיי באמריקה" אשר הדהים את הקהל שמחא כפיים בהתלהבות. לאחר פרלמנט הדתות הרצה במקומות שונים בארצות הברית והפיץ את גרסתו ליוגה ולפילוסופיה הודית. לבקשת תלמידיו ייסד את ארגון הוודאנטה הראשון באמריקה. הוא קיבל שתי הצעות עבודה, אחת לשמש יושב ראש החוג לפילוסופיה מזרחית באוניברסיטת הרווארד והצעה דומה מאוניברסיטת קולומביה אך דחה את שתי ההצעות באומרו שכנזיר הוא לא יכול להקדיש את עצמו לעבודה כזו. הוא שב להודו ונפטר ב-4 ביולי 1902. ביקורו של ויווקאננדה בארצות הברית וההרצאות שלו על פילוסופיית הוודאנטה ושיטות היוגה השונות אפשרו בפעם הראשונה לאנשים במערב להציץ לתוך תוכני הלימוד של הרישים הגדולים של הודו.

## קישורים חיצוניים

* סוואמי ויווקאננדה, ברשת החברתית Goodreads
* מכלול כתביו (באנגלית)
* ביוגרפיה (באנגלית)
* ביוגרפיה (בעברית)
* תמליל נאומו בפרלמנט הדתות (באנגלית)
* סוואמי ויווקאננדה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* סוואמי ויווקננדה (1863-1902), דף שער בספרייה הלאומית

 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו**להרחיב אותו**.
# כריסטופורוס הקדוש

כריסטופורוס הקדוש
Άγιος Χριστόφορος|  |
|
לידה |
המאה ה־3 כנען  |
|
פטירה |
251? אסיה הקטנה, האימפריה הרומית  |
|
חג |
24 ביולי, 25 ביולי, 22 במאי  |
|
פטרון של |
אתלטים, רווקים, תחבורה, מסעות, גלישת גלים, סופות, העיר וילנה, העיר בראונשווייג, האי סנט קיטס, האי ראב, אפילפסיה, גננים, כאב שיניים |
|
השקפה דתית |
הכנסייה הקתולית  |
|   |

כריסטופורוס עם הילד ישו
כריסטופורוס עם הילד ישו בפסל גותי במוזיאון בודה
**כריסטופורוס הקדוש** (ביוונית קוינה: **Άγιος Χριστόφορος**, מילולית: "הקדוש הנושא את ישו") הוא קדוש נוצרי הנחשב למרטיר, אשר מת על אמונתו במהלך תקופת שלטונו של הקיסר הרומי דקיוס, ששלט בשנים 249–251. כריסטופורוס הוא אחד מארבעה-עשר הקדושים המסייעים, הוא מגן מפני מחלת הדבר ונחשב לקדוש המגן של הנוסעים. קיימת אמונה עממית כי אדם שיראה את תמונתו, לא ימות באותו יום.

קיימות אגדות על כריסטופורוס, המתארות אותו כענק אשר סייע להתגלמות הילד ישו. באמנות הנוצרית הוא מסומל לעיתים קרובות כענק אשר מחזיק מטה גדול ונושא על כתפיו את ישו הילד תוך שהם עוברים בנחל. במספר צלמיות מן התקופה הביזנטית, וכן באגדות אחדות מימי הביניים המוקדמים, הוא מתואר כקינוקפאלוס, אדם אשר ראשו ראש כלב. על פי המאמינים, גולגולתו קבורה במנזר קרקאלו (Καρακάλλου) שבחצי האי אתוס ביוון.

כריסטופורוס הקדוש מכונה באנגלית Christopher ("כריסטופר"), בצרפתית Christophe ("כריסטוף"), בספרדית Cristóbal ("קריסטובל"), בהונגרית Kristóf ("כריסטוף"), בפולנית Krzysztof ("קשישטוף"), וברוסית Христофор ("חריסטופור"). השם בעברית נובע מן השם התקני ביוונית וכפועל יוצא בלטינית.

## ראו גם

* עומדים על כתפי ענקים

## קישורים חיצוניים

* כריסטופורוס הקדוש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

## הערות שוליים
# ואניטאס

"**ואניטאס**" (1630) מאת פיטר קלאס (Claesz)
"**ואניטאס**" (מלטינית: **Vanitas**, ריקנות) הוא סוגה סמלית של תאורי טבע דומם, הרומזת לזמניות החיים ולוודאות של המוות, האופיניית לציור ההולנדי והפלמי של המאה ה-16 וה-17.

ואניטאס של פיליפ דה שאמפן, מצומצם לשלוש מהויות: פרח, גולגולת ושעון חול.
מקורו של המונח הוא בפרשנות הנוצרית לתנ"ך וברעיון כי על האדם המאמין "לזכור את המוות" ("ממנטו מורי"). התרגום הלטיני הידוע של התנ"ך, "וולגטה", הציע בתרגומו לפסוק ”הֲבֵל הֲבָלִים אָמַר קֹהֶלֶת, הֲבֵל הֲבָלִים הַכֹּל הָבֶל” (מגילת קהלת, פרק א', פסוק ב') את הביטוי "Vanitas vanitatum omnia vanitas". התרגום לאנגלית, הידוע כ"תרגום המלך ג'יימס", הציע את הביטוי "Vanity of vanities; all is vanity".

תאורי הוואניטאס, שהיו פופולריים בעיקר בציור, הציגו מבחר של תאורי טבע דומם ובהם שילוב של פריטים בעלי משמעות סמלית. בתיאורים הופיעו פריטים כגון נרות, כוסות יין הפוכות, גולגולות אנושיות, שעוני חול, פירות או פרחים במצבי ריקבון שונים וכדומה אשר רמזו על המוות המתקרב. לעיתים עומתו דימויים אלו עם דימויים דתיים, כגון ספר תפילות, המסמלים את הנצח בחסות האל הנוצרי. מטרתם של ציורים אלו הייתה לתאר את חלוף הזמן ואת אפסיותם של החיים האנושיים, כביטוי מוסרי.

הציור תופס מקום חשוב בספרה של בתיה גור, 'המרחק הנכון - רצח מוזיקלי' (כתר, 1996).

## ראו גם

* ממנטו מורי
* ריקוד המוות
* ארס מוריינדי

## קישורים חיצוניים

* ציורי ואניטאס, בגלריה הלאומית בלונדון
* ואניטאס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
# אסכולת אנטוורפן

**אסכולת אנטוורפן** היא תנועה אמנותית שמרכזה היה באנטוורפן, במהלך המאה ה-16, כאשר בתקופה זו היוותה העיר מרכז כלכלי של ארצות השפלה, ולאחר מכן במאה ה-17 כאשר הפכה למעוז האמנותי של הבארוק הפלמי, בעיקר בידי האמן פטר פאול רובנס.

תיבת נח של פול דה ווס
## היסטוריה

אנטוורפן תפסה את מקומה של ברוז' כמרכז הסחר של ארצות השפלה בשנת 1500 לערך. ציירים, אמנים ובעלי מלאכה הצטרפו לגילדה של סנט לוק, שהייתה באנטוורפן.
האסכולה הראשונה שצמחה בעיר היא המנייריזם של אנטוורפן, קבוצה של ציירים אנונימיים שציירו בשיטה הגותית המאוחרת ופעלו בעיר בין השנים 1500–1520. בעקבותיהם פעלו בעיר ציירים מנייריסטיים שעבדו במסורת האיטלקית שהתפתחה בתקופת הרנסאנס הגבוה. יאן מביז היה אמן מרכזי בעיר בתקופה זו. אמנים אחרים, כגון פרנס פלורי המשיכו בסגנון זה.
המהומות שפרצו באזור ארצות השפלה בשנת 1566, פגעו מאוד באמנות העיר. אמנים כגון אוטו ואן ויין התחילו לעבוד בסגנון מיינריסטי מאוחר ועיטור דתי מחודש. באותה תקופה החלה התדרדרות בעיר מאחר שנהר סכלדה היה נתון במצור על ידי ההולנדים, וכתוצאה מכך פחת המסחר.
במאה ה-17 חוותה העיר התחדשות בתחום האמנות. פיטר פול רובנס ויעקב ג'ורדנס פתחו סדנאות, ובהשפעת האמן אנתוני ואן דייק, נעשתה אנטוורפן למרכז הבארוק הפלמי ולמרכז הוצאה לאור, בו הודפס היקף מרשים של תדפיסים מעבודותיהם של אמני העבר וכן איורי ספרים. הודות למספר אמנים שהתמחו בציורי חיות, ביניהם פרנס סנדרס, יאן פיט ופול דה ווס, נשלט תחום זה באנטוורפן במחצית הראשונה של המאה. אמנים רבים הצטרפו לגילדה romanists. כיוון שהמצב הכלכלי החמיר באותה תקופה, וכיוון שהכנסייה והשלטון הפחיתו את תמיכתם הכלכלית, נאלצו אמנים רבים וסטודנטים שלמדו באנטוורפן לעבור להולנד, לאנגליה, לצרפת ולמקומות אחרים. בסוף המאה ה-17 חדלה אנטוורפן לשמש כמרכז גדול לאמנות.

המורשת האומנותית מיוצגת במוזיאונים רבים, וציורים רבים מהאסכולה בכלל.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **אסכולת אנטוורפן** בוויקישיתוף
* "המלך שותה", מידע על יצירתו גדולת הממדים של האמן הפלמי יקוב יורדנס באתר israeli-muni-newsm
# דירק ואן באבורן

דירק ואן באבורן|  |
|
לידה |
1595 Wijk bij Duurstede, הולנד  |
|
פטירה |
21 בפברואר 1624 (בגיל 29 בערך) אוטרכט, הולנד  |
|
מדינה |
הרפובליקה ההולנדית  |
|
יצירות ידועות |
פרומתאוס נקשר על ידי וולקן, הסרסורית  |
|
תחום יצירה |
ציור  |
|
זרם באמנות |
קאראווג'יזם של אוטרכט  |
|
הושפע על ידי | Paulus Moreelse  |
|   |

**דירק ואן באבורן** (בהולנדית: **Dirck van Baburen**;‏ 1595, הולנד – 1624, אוטרכט, הולנד) היה צייר תור הזהב ההולנדי אשר השתייך לקבוצת הקרוואגיסטים של אוטרכט, ולאגודת האמנים בנטפוכלס.

נולד במרכז הולנד ועבר בצעירותו עם משפחתו לאוטרכט, היה תלמיד של פאולוס מורלס, נסע לרומא שם הושפע מסגנונו של קראווג'ו, חזר לאוטרכט בשנת 1620 ויצר ביחד עם חבורה ביניהם חרארד ואן הונטהורסט בית ספר בשם קרוואגיסטים של אוטרכט. היה בין הראשונים שציירו מוזיקאים ושחקני קלפים.

## גלריה

* נגן הלאוטה במוזיאון באוטרכט
* קונצרט בארמיטאז'
* נגנית לאוטה מוצאת להשכרה במוזיאון בבוסטון
* איש צעיר שר במוזיאון בפרנקפורט
* פרומתאוס נקשר על ידי וולקן ברייקסמוזיאום

## קישורים חיצוניים

* דירק ואן באבורן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

* דירק ואן באבורן, באתר Discogs (באנגלית)
# אמנות ימי הביניים

**אמנות ימי הביניים** היא האמנות שהתקיימה באירופה החל משלהי האימפריה הרומית ועד לתחילת הרנסאנס.
את אמנות ימי הביניים נהוג לחלק למספר תקופות משנה:

* אמנות נוצרית מוקדמת
* האמנות הביזנטית
* האמנות הרומנסקית
* האמנות הגותית

## קישורים חיצוניים

* אמנות ימי הביניים, דף שער בספרייה הלאומית

* אמנויות העיצוב, ימי הביניים, משרד החינוך

 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו**להרחיב אותו**.
# נאו-אימפרסיוניזם

"יום ראשון אחר הצהריים על גדות האי לה גראנד ז'אט", ציור של ז'ורז' סרה מ-1886 שנחשב לראשון שהופיע בסגנון הנאו-אימפרסיוניסטי
**נאו-אימפרסיוניזם** הוא ביטוי שהציע פליקס פנאון ב-1886 כדי לתאר תנועה אמנותית שהונהגה על ידי ז'ורז' סרה. יצירתו של סרה, "יום ראשון אחר הצהריים על גדות האי לה גראנד ז'אט", נחשבת ליצירה הראשונה שהופיעה תחת תנועה אמנותית זו. בתקופה זו, שיא האמנות הצרפתית, ציירים רבים חיפשו אחר שיטות חדשות. חברי התנועה נמשכו לציור נופים וחופים. הטכניקה הנפוצה ביותר תחת תנועה זו הייתה הפוינטיליזם.

רבים מחברי התנועה היו מזוהים עם האנרכיזם ושילבו רעיונות חברתיים ופוליטיים בעבודתם.

## סקירה כללית

### עקרונות האסתטיקה: אור וצבע

בזמן הופעתה של התנועה, סרה ומאמיניו הציעו לעדן את הדפוס האימפולסיבי והאינטואיטיבי של ציירי האימפרסיוניזם. נאו-אימפרסיוניסטים השתמשו ברשתות גדולות של נקודות על מנת להשרות לתחושת סדר. סרה התייחס גם לתפיסת האור והצבע.

התפתחות תאוריית הצבע בסוף המאה ה-19 הייתה חלק חשוב בעיצוב הסגנון הנאו-אימפרסיוניסטי. ספרו של אוגדן רוד, *כרומטיקה מודרנית*, הציע שקיימות התנהגויות שונות בהתאם לצבע ולאור. במקום לערבב בין שני צבעים, השתמשו הנאו-אימפרסיוניסטים בצבעים נקיים בנקודות ובאמצעות טכניקת הנקודות (הפוינטיליזם) הם הצליחו לשלוט בגוון הצבע.

### טביעת המונח "נאו-אימפרסיוניזם"

לפני טביעת המונח על ידי פליקס פנאון, הוצעו שמות נוספים לתיאור התנועה:

* כרומולומינריזם - מונח שהוצע על ידי ז'ורז' סרה. המונח התייחס לעובדת היות המחקר בנושא הצבע והאור כמרכזי בסגנון הציור. המונח כמעט ולא נמצא בשימוש בימינו.
* דיוויזיוניזם - מונח שנפוץ יותר בימינו. המונח מתייחס לשימוש המיוחד בצבעי יסוד על מנת ליצור גוונים שונים.

### ביקורת

בתחילת התנועה, הנאו-אימפרסיוניסטים לא התקבלו בברכה בעולם האמנות ובציבור. ב-1886, כשסרה הציג לראשונה את עבודתו המפורסמת, "יום ראשון אחר הצהריים על גדות האי לה גראנד ז'אט", היו בעיקר ביקורות רעות עליה. היו שתיארו את היצירה כ"אנדרלמוסיה" או כ"שערורייה".

כיוון שהתנועה הייתה ממשיכה של האימפרסיוניזם, היא ספגה את הביקורת שספגו האימפרסיוניסטים וגם ביקורת נוספת שהתבססה על פקפוק בשיטות החדשות שהציעה.

## חברים רשמיים בתנועה

|  |  |
| --- | --- |
| * אנה בוש
* תאו ון ריסלברג
* הנרדי אדמונד קרוס
* ז'ורז' סרה
* אלברט דובויס-פילט
* פול סיניאק
 | * וילי פינץ'
* יאן טורופ
* ז'ורז' למן
* אנרי ון דה ולדה
* מקסימיליאן לוס
 |

## ציורים

* קאמי פיסארו, 1889
* תאו ון ריסלברג, 1888
* הנרי אדמונד קרוס, 1900
* ז'ורז' למן, 1891/2
* צ'ארלס אנגרנד, 1887
* ז'ורז' סרה, 1889

## לקריאה נוספת

‏

* Floyd, Ratliff (1992). *Paul Signac and Color in Neo-Impressionism*. New York, New York: Rockefeller University Press.
* Hutton, John G. (2004). *Neo-impressionism and the Search for Solid Ground: Art, Science, and Anarchism in Fin-de-siècle France*. Baton Rouge, Louisiana: Louisiana State University Press.
* Ward, Martha (1996). *Pissarro, Neo-impressionism and the Spaces of the Avante-Garde* Chicago, Illinois: Chicago University Press.
* Haslett, Carrie (2002). *Neo-impressionism: Artists on the Edge*. Portland, Oregon: Portland Museum of Art.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **נאו-אימפרסיוניזם** בוויקישיתוף
* נאו-אימפרסיוניזם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
# רטרו-פוטוריזם

**רטרו-פוטוריזם** או **רטרו עתידני** הוא מונח המשלב את הקונספט של רטרו ופוטוריזם. רטרו-פוטוריזם זה האופן בו אנשים בעבר (עד בערך שנות ה-1960) דמיינו את העתיד.

"סיפורים מדהימים", 1928. על העטיפה מופיע סמל העתיד - ילקוט רקטי.
רטרו-פוטוריזם הוא זרם באומנויות יצירה אשר מראה את השפעת הייצוג של העתיד שבוצע בעידן קודם. הוא מתאפיין בתערובת של סגנונות מיושנים "רטרו" עם טכנולוגיה עתידנית.

הסגנון הרטרו-פוטוריסטי בוחן את הנושאים שבין העבר ועתיד ובין ההשפעות המנוכרות והעוצמה של הטכנולוגיה. מתבטא בעיקר ביצירות אמנותיות וטכנולוגיות שונה המממשים את החפצים המדומים של המציאות המקבילה שלו. רטרו-פוטוריזם בא גם לידי ביטוי בעולם של אופנה, אדריכלות, עיצוב, מוזיקה, ספרות, קולנוע ומשחקי וידאו.

## תולדות המונח

על פי המגזין "Retrofuturism", שהיה יוצא לאור בשנים 1988 - 1993, בפעם הראשונה המילה "רטרו-פוטוריזם" נאמרה בשנת 1983 על ידי העורך לויד דאן (Lloyd Dunn).

## מאפייני הסגנון

רטרו-פוטוריזם משלב שתי מגמות חופפות שאפשר לסכם כמו העתיד כפי שניתן לראות מהעבר והעבר כפי שניתן לראות מהעתיד.

המגמה הראשונה, רטרו-פוטוריזם עצמו, היא בהשראה ישירה מהעתיד הדמיוני שהיה קיים בראשם של סופרים, אמנים, ואנשי קולנוע בתקופה הקודמת ל-1960, שניסתה לחזות את העתיד, וגם בתחזיות רציניות של הטכנולוגיה הקיימת (למשל במגזינים כמו מדע והמצאה) או ברומנים וסיפורי מדע בדיוני.

המגמה השנייה היא היפוכה של הראשונה: רטרו עתידני. היא מתחילה עם רטרו אטרקטיביות של סגנונות אמנות ישנים, ביגוד, מנהגים, ולאחר מכן שותלת על זה את הטכנולוגיות המודרניות או העתידניות, יוצרת תערובת של עבר, הווה והאלמנטים של עתיד. סטימפאנק, מונח המתייחס גם לעבר של הטכנולוגיה העתידנית בתקופה הוויקטוריאנית חלופית, וגם ליישום של סגנונות הנאו-ויקטוריאניות בטכנולוגיה המודרנית, הוא גרסה מוצלחת ביותר של המגמה השנייה.

## ראו גם

* נאו-פוטוריזם
* סטימפאנק
* רטרוטרוניקה

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **רטרו-פוטוריזם** בוויקישיתוף
*  (בגרמנית)
* קהילת רטרו-פוטוריזם (ברוסית)

## הערות שוליים

 ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו**להרחיב אותו**.
# אליפות אירופה בפארא הוקי קרח

אליפות אירופה בפארא הוקי קרח
Ice Sledge Hockey European Championship|
ענף |
פארא הוקי קרח |
|
תאריך ייסוד |
2005 |
|
ארגון מפעיל |
הוועד הפאראלימפי הבינלאומי |
|
יבשת |
אירופה |
|
זוכה | רוסיה רוסיה (1) |
|
הכי הרבה זכיות | גרמניה גרמניה נורווגיה נורווגיה איטליה איטליה רוסיה רוסיה **אליפות אחת כל אחת** |
|
מפעל גבוה יותר |
אליפות העולם |
|
 |
|   |

**אליפות אירופה בפארא הוקי קרח** (באנגלית: **Ice Sledge Hockey European Championships**) הוא אליפות אירופה בענף פארא הוקי קרח ומהווה גם לטורניר המוקדמות לקראת אליפות העולם והמשחקים הפאראלימפיים.

אליפות אירופה הראשונה התקיימה ב-2005.

## נבחרות זוכות

| שנה | מדינה מארחת | אלופה | סגנית | מקום שלישי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005 | צ'כיה צ'כיה (זלין) | **גרמניה גרמניה** | שוודיה שוודיה | אסטוניה אסטוניה |
| 2007 | איטליה איטליה (פינרולו) | **נורווגיה נורווגיה** | צ'כיה צ'כיה | גרמניה גרמניה |
| 2011 | שוודיה שוודיה (סולפטאה) | **איטליה איטליה** | צ'כיה צ'כיה | נורווגיה נורווגיה |
| 2016 | שוודיה שוודיה (אסטרסונד) | **רוסיה רוסיה** | איטליה איטליה | נורווגיה נורווגיה |

## סטטיסטיקה

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **נבחרת** | צ'כיה צ'כיה 2005 | איטליה איטליה 2007 | שוודיה שוודיה 2011 | שוודיה שוודיה 2016 | **סך הכל** |
| צ'כיה צ'כיה | מקום 4 | סגנית | סגנית | מקום 4 | **4** |
| אסטוניה אסטוניה | מקום 3 | מקום 5 | מקום 4 | - | **3** |
| גרמניה גרמניה | אלופה | מקום 3 | מקום 6 | מקום 6 | **4** |
| בריטניה בריטניה | מקום 5 | - | מקום 8 | - | **2** |
| איטליה איטליה | מקום 6 | מקום 6 | אלופה | סגנית | **4** |
| הולנד הולנד | - | - | מקום 10 | - | **1** |
| נורווגיה נורווגיה | - | אלופה | מקום 3 | מקום 3 | **3** |
| פולין פולין | - | מקום 7 | מקום 9 | - | **2** |
| רוסיה רוסיה | - | - | מקום 7 | אלופה | **2** |
| שוודיה שוודיה | סגנית | מקום 4 | מקום 5 | מקום 5 | **4** |

## ראו גם

* אליפות העולם בהוקי קרח

## הערות שוליים

 ערך זה הוא קצרמר בנושא הוקי קרח. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו**להרחיב אותו**.
# אלכסנדר דה בוארנה

אלכסנדר דה בוארנה
Alexandre François Marie, vicomte de Beauharnais|  |
| גנרל אלכסנדר דה בוארנה |
|
לידה |
28 במאי 1760 פור-רואיאל, מרטיניק, ממלכת צרפת ממלכת צרפת |
|
הוצאה להורג |
23 ביולי 1794 (בגיל 34) פריז, הרפובליקה הצרפתית הראשונה צרפת |
|
מקום קבורה |
בית העלמין פיקפוס  |
|
מדינה |
צרפת  |
|
השכלה |
אוניברסיטת היידלברג  |
|
תקופת פעילות |
מ-1776  |
|
בת זוג | ז'וזפין דה בוארנה (מ-1779) * אמליה צפירינה, נסיכת זאלם-קירבורג
 |
|
ילדים |
אז'ן דה בוארנה, הורטנס דה בוארנה  |
|
חתימה |   |
|
שירות צבאי |
|
השתייכות | ממלכת צרפת הצבא המלכותי הצרפתי  צבא המהפכה הצרפתי |
|
דרגה |
גנרל של דיוויזיה |
|
1776–1793 (כ־17 שנים) |
|
תפקידים בשירות |
|
מפקד ארמיית הריין |
|
פעולות ומבצעים |
|
מלחמת העצמאות האמריקנית מלחמות המהפכה הצרפתית |
|
תפקידים נוספים |
|
חבר אספת המעמדות של 1789 נשיא האספה המכוננת הלאומית |

גנרל **אלכסנדר דה בוארנה** (בצרפתית: **Alexandre de Beauharnais**;‏ 28 במאי 1760 - 23 ביולי 1794), היה גנרל צרפתי במהלך מלחמות המהפכה הצרפתית, אשר הוצא להורג בגיליוטינה בימי שלטון הטרור.

## ביוגרפיה

אלכסנדר נולד ב-28 במאי 1760 בעיר פור-רואיאל, מרטיניק, שהשתייכה אז לממלכת צרפת. סבו וסבתו מצד האב היו קלוד דה בוארנה (1680–1738) ורנה ארדנו (1696–1744) נישאו בלה רושל בשנת 1713, ואביו פרנסואה דה בוארנה, מרקיז דה לה פרטה-בוהארנה (1714–1800) כיהן כמושל מרטיניק. אלכסנדר היה השלישי מבין שלושת הבנים שנולדו לאביו מאשתו הראשונה מארי אן הנרייט פרנסואז דה פיואר דה שאסטול (1722–1767) - הראשון מת בינקות, והשני היה פרנסואה השישי דה בוארנה. אביו נישא מחדש בשנת 1796 עם אז'ני דה טאשר דה לה פאז'רי (1739–1803).

בשנת 1776 התגייס אלכסנדר לצבא המלכותי הצרפתי, ומאוחר יותר לחם עמו במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית. ב-13 בדצמבר 1779 התחתן אלכסנדר עם ז'וזפין טאשר דה לה פאז'ר, ממנה נולדו לו שני ילדים.

בשנת 1789 היה אלכסנדר חבר אספת המעמדות, מטעם מעמד האצולה, ובשנת 1791 הוא מונה לנשיא האספה המכוננת הלאומית. בשנת 1792 הוא מונה לגנרל, והשתתף במלחמות המהפכה הצרפתית. לאחר הכישלון במצור על מיינץ, הואשם אלכסנדר בהגנה גרועה על מיינץ. במרץ 1794 נעצר אלכסנדר בשל היותו ממעמד האריסטוקרטיה, וחודש לאחר מכן נעצרה גם אשתו. ב-23 ביולי 1794 הוצא אלכסנדר להורג בגיליוטינה יחד עם בן דודו אוגוסטין דה בוארנה, אולם אשתו שוחררה מאוחר יותר על ידי מקסימיליאן רובספייר. לאחר מותו התחתנה אשתו ז'וזפין עם נפוליאון בונפרטה, ובשנת 1804 הפכה יחד עמו לקיסרית צרפת.

באמצעות בנו אז'ן דה בוארנה, אלכסנדר הוא אב קדמון של מלכי בלגיה, דנמרק, שוודיה, נורווגיה ולוקסמבורג.

## משפחתו

ב-13 בדצמבר 1779 התחתן אלכסנדר עם ז'וזפין טאשר דה לה פאז'ר, ממנה נולדו לו שני ילדים:

* אז'ן דה בוארנה (1781–1824), התחתן עם אוגוסטה, נסיכת בוואריה
* הורטנס דה בוארנה (1783–1837), התחתנה עם לואי בונפרטה - אמו של נפוליאון השלישי

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **אלכסנדר דה בוארנה** בוויקישיתוף
* אלכסנדר דה בוארנה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* אלכסנדר דה בוארנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
# מאדאם רולאן

מאדאם רולאן
Manon Roland|  |
|
לידה |
17 במרץ 1754 פריז, ממלכת צרפת  |
|
הוצאה להורג |
8 בנובמבר 1793 (בגיל 39) פריז, הרפובליקה הצרפתית הראשונה  |
|
מקום קבורה |
בית הקברות מדלן, הקטקומבות של פריז  |
|
שם לידה | Jeanne-Marie Phlipon  |
|
מדינה |
צרפת  |
|
מפלגה |
ז'ירונדינים  |
|
בן זוג | ז'אן-מארי רולאן דה לה פלטייר (מ-4 בפברואר 1780)  |
|
חתימה |   |
|   |

מאדאם רולאן בזמן כתיבתה
**מארי-ז'אן מנון רולאן דה לה פלאטייר** (בצרפתית: **Marie-Jeanne 'Manon' Roland de la Platière**;‏ 17 במרץ 1754 – 8 בנובמבר 1793) הייתה מהפכנית וסופרת צרפתייה.

## ילדותה

מארי ז'אן פליפון, הידועה בכינויה מנון, הייתה בתם היחידה של פייר גטיאן פליפון ואשתו מרגריט בימונט. ששת אחיה נפטרו בעודם תינוקות.
בשנתיים הראשונות לחייה, התגוררה אצל מינקת בארפאז'ון , עיירה קטנה מדרום-מזרח לפריז.

היא הייתה ילדה מוכשרת וכבר בגיל חמש לימדה את עצמה קרוא וכתוב. בשיעורי הקטכיזם שמו לב הכמרים לכשרונותיה הברוכים, ומכיוון שהייתה בת יחידה, היא זכתה לקבל יותר השכלה ממה שהיה נהוג להעניק באותה עת לבנות מרקע חברתי זהה לשלה. מורים הגיעו לבית המשפחה כדי ללמדה קליגרפיה, היסטוריה, גאוגרפיה מוזיקה ועוד.
אביה לימד אותה רישום והיסטוריה של האומנות, דודה שהיה כומר לימד אותה לטינית, וסבתה שהייתה אומנת, דאגה ללמדה איות ודקדוק. בנוסף, היא למדה מאמה כיצד לנהל משק בית.
בילדותה היא הייתה מאוד דתית ולפיכך התגוררה לבקשתה במנזר במשך שנה. בבגרותה החלה להטיל ספק בתורת הכנסייה הקתולית. אף על פי שנטשה את הכנסייה, היא המשיכה להאמין כל חייה בקיומו של האל, אלמותיות הנפש, והחובה המוסרית לעשות טוב. רעיונותיה קרובים מאוד לדאיזם.

## המהפכה

ברחבי צרפת, ובמיוחד בפריז, התגברו המחאות נגד התנאים החברתיים, הכלכליים והפוליטיים ששררו באותה עת. משפחת רולאן הייתה במובנים רבים נציגה של האליטה המהפכנית העולה. בני המשפחה התמרמרו על השחיתות שאפיינה את בית המשפט בוורסאי.
הם העדיפו כלכלה ליברלית וביטול תקנות ישנות, ועזרו בסעד לעניים, וכאשר התכנסה אספת המעמדות בצרפת בשנת 1789, מאדאם רולאן ובעלה היו מעורבים בעריכת הקאהייר דה דולאנס המקומי, המסמך בו יכלו אזרחי ליון להביע את טענותיהם לגבי המערכת הפוליטית והכלכלית.
הפוליטיקה לא מילאה שום תפקיד מרכזי בתכתובת של מאדאם רולאן לפני 1789, אך במהלך אותה שנה היא התלהבה יותר ויותר מההתפתחויות הפוליטיות.

## מותה של מאדאם

מאדאם רולאן מוצאת להורג
ב־31 באוקטובר 1793 הוצאו להורג עשרים ואחד הפוליטיקאים של גירונדין לאחר משפט קצר, וביניהם מאדאם רולאן. הקבוצה כללה את חברתה הטובה בריסו.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **מאדאם רולאן** בוויקישיתוף
* מאדאם רולאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
# אנטואן-פרנסואה מומורו

אנטואן-פרנסואה מומורו
Antoine-François Momoro|  |
|
לידה |
1756 בזאנסון, צרפת  |
|
הוצאה להורג |
24 במרץ 1794 (בגיל 38 בערך) פריז, הרפובליקה הצרפתית הראשונה  |
|
מדינה |
צרפת  |
|
מפלגה |
אברטיסטים  |
|
בת זוג | סופי מומורו (מינואר 1786)  |
|
חתימה |   |
|   |

**אנטואן-פרנסואה מומורו** (בצרפתית:‏ **Antoine-François Momoro**;‏ 1756 – 24 במרץ 1794) היה מדפיס, מוכר ספרים ופוליטיקאי צרפתי בתקופת המהפכה הצרפתית. הוא היה דמות בולטת במועדון הקורדליירים ובזרם ההברטיסטי, ונחשב למי שטבע את הסיסמה "אחדות ואי-חליקות הרפובליקה; חירות, שוויון, אחווה או מוות", אשר הייתה לאחת מסיסמאותיה של הרפובליקה הצרפתית.

## ביוגרפיה

משפחתו של מומורו הייתה ממוצא ספרדי והתיישבה באזור פראנש-קונטה שבמזרח צרפת. הוא למד בעיר הולדתו ובצעירותו עבר לפריז, שם הפגין כישרון בתחום הדפוס. בשנת 1787 התקבל לגילדת המדפיסים של פריז. בשנת 1793 פרסם מדריך מקצועי לדפוס בשם *Traité élémentaire de l'imprimerie, ou le manuel de l'imprimeur*. פרוץ המהפכה הצרפתית והכרזת חופש העיתונות בשנת 1789 הרחיבו משמעותית את פעילותו.

מומורו התנגד הן למונרכיה, לרבות מונרכיה חוקתית, והן לכנסייה הקתולית. עם פרוץ המהפכה רכש מספר בתי דפוס, הקים בית דפוס ברחוב דה לה הארפ בפריז והחל לעסוק בפוליטיקה. הוא שימש כמזכיר האגודה לזכויות האדם, שהפכה בהמשך למועדון הקורדליירים, ופרסם את כתב העת של המועדון.

הוא היה בין החותמים על העצומה האנטי-מלוכנית שהובילה לטבח שאן דה מארס בשנת 1791. בעקבות האירועים נאסר עד ספטמבר אותה שנה. לאחר שחרורו שב לפעילותו כמדפיס ופרסם את העיתון הרדיקלי *לה פר דושן* של ז'אק-רנה הבר.

בשנת 1792 השתתף בפעילות המהפכנית שהובילה להפיכת 10 באוגוסט 1792, ולאחר מכן נבחר למינהל מחוז פריז. בתקופה זו פעל יחד עם ראש עיריית פריז ז'אן-ניקולא פאש להפצת הסיסמה "חירות, שוויון, אחווה או מוות" על חזיתות מבני הציבור.

מומורו היה פעיל בתהליך ההפרדת הנצרות בצרפת המהפכנית ונמנה עם התומכים המרכזיים בפולחן התבונה. אשתו, סופי מומורו, גילמה את דמות "אלת התבונה" בפסטיבל התבונה שנערך ב-10 בנובמבר 1793.

במהלך שנת 1793 נשלח לחבל ונדה במסגרת המאבק נגד המרד המלוכני באזור. לאחר שובו לפריז פרסם דין וחשבון שבו הגן על פעולותיהם של מפקדים רפובליקנים שפעלו באזור.

לאחר רצח ז'אן-פול מארה ביולי 1793 ביקש מומורו למלא את מקומו כמייצג העם, ופעל להמשך פרסום העיתון *ידיד העם* בבית הדפוס שלו.

בהמשך הסתכסך עם גורמים מרכזיים בהנהגת המהפכה, ובהם ז'ורז' דנטון, מקסימיליאן רובספייר והוועדה לשלום הציבור. במרץ 1794 נעצר יחד עם מנהיגים הברטיסטים נוספים. בית הדין המהפכני גזר עליו עונש מוות, והוא הוצא להורג בגיליוטינה ב-24 במרץ 1794 יחד עם ז'אק-רנה הבר, שארל-פיליפ רונסן ומנהיגים נוספים של הזרם ההברטיסטי.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **אנטואן-פרנסואה מומורו** בוויקישיתוף
## הערות שוליים