Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# ממלכת קפריסין

ממלכת קפריסין
Regnum Cypri|

|  |  |
| --- | --- |
|  | סמל |

 |
|  |
|  |
|
ממשל |
|
שפה נפוצה |
לטינית  |
|
עיר בירה |
פמגוסטה |
|
היסטוריה |
| הקמה |   |
|
תאריך |
1192 |
| פירוק |   |
|
תאריך |
1489 |
|
ישות יורשת |
קפריסין הוונציאנית  |
|   |

**ממלכת קפריסין** (יוונית **Βασίλειο της Κύπρου**; צרפתית **Royaume de Chypre**) הייתה מדינה צלבנית אשר קמה באי קפריסין בימי הביניים, והתקיימה בין 1192 ל-1489.

## היסטוריה

מטבע של ממלכת קפריסין (המאה ה-13)
ב-1191, במהלך מסע הצלב השלישי כבש ריצ'רד הראשון, מלך אנגליה, את האי מידיו של איסאאקיוס השני אנגלוס, שליט מקומי שהכריז על עצמו כקיסר ואשר טען לכתר האימפריה הביזנטית מאז 1184. ריצ'רד הראשון מכר את האי למסדר אבירי היכל שלמה אשר בתורם מכרוהו ב-1192 לגי דה ליזיניאן, מלכהּ המודח של ממלכת ירושלים. אחיו של ליזיניאן אמלריך השני, מלך ירושלים הוכתר למלך קפריסין בתואר "אמלריך הראשון, מלך קפריסין" על ידי היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.

המיעוט הקתולי באי התרכז בערי החוף ובניקוסיה, ושלט באי שאוכלס בעיקר על ידי כפריים יוונים אורתודוקסים. לכנסייה האורתודוקסית העצמאית של קפריסין בראשות ארכיבישוף, הותר להישאר באי והיא לא הייתה כפופה לפטריארך זר. בהשוואה לממלכת ירושלים, הייתה ממלכת קפריסין בעלת אופי פאודלי מודגש יותר, ומלכיה היו עשירים וחזקים יותר ממלכי ירושלים.

לאחר מותו של אמלריך, שלטו בממלכה מספר יורשים צעירים, והשלטון היה נתון בפועל בידיהם של שליטים בפועל. ב-1229 גורשו שליטים אלה בידי פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אך תומכיו של האחרון הובסו ב-1233 לאחר מאבק. ב-1268 איחד איג השלישי, מלך קפריסין, שנשא גם את התואר מלך ירושלים, את הממלכה עם ממלכת ירושלים, ומצב זה נותר בעינו עד לכיבוש עכו וקיצה של ממלכת ירושלים ב-1291. לאחר מכן הפכה קפריסין למרכז חשוב של הסחר האירופי עם אסיה ואפריקה, דבר שהביא לחיכוכים בינה לבין סוחרים איטלקים. במהלך המאה ה-14 הלכה והתחזקה השפעתם של הרפובליקה של ג'נובה ושל סוחריה באי, ובעת הקרע המערבי צידדו מלכי קפריסין באפיפיורות אביניון מתוך תקוה שהצרפתים יניסו את האיטלקים מהאי. ב-1426 הפכו הממלוכים את האי למדינה וסאלית ממלוכית, ומלכיה איבדו את כוחם, עד שלבסוף אולצו למכור את האי לוונציה ב-1489.

## מלכי קפריסין

* גי דה ליזיניאן (1192-1194)
* אמלריך דה ליזיניאן (1194-1205)
* הוגו הראשון, מלך קפריסין (1205-1218)
* אנרי הראשון, מלך קפריסין (1218-1253)
* הוגו השני, מלך קפריסין (1253-1267)
* הוגו השלישי, מלך קפריסין (1267-1284)
* ז'אן השני, מלך ירושלים (1284-1285)
* אנרי השני, מלך קפריסין (1285-1324)
* קתרינה קורנארו (1474–1489)

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **ממלכת קפריסין** בוויקישיתוף
# פלטסט

פלטסט עם חימוש אופייני
**פלטסט** (πελταστής מלשון πέλτη פֶּלְטֶה - מגן מעוגל בצורת חצי סהר) הוא שמו של חייל רגלי בעל חימוש בינוני בצבאות יוון העתיקה. שמם בא להם ממגנם העגול, העשוי מעץ שנקרא פלטה. ראשיתם בימי יוון הארכאית, אך רק בזמן המלחמה הפלופונסית החיל הזה התחיל לפרוח. הגנרל האתונאי המפורסם איפיקרטס הצליח לגבור על הפלנקס הספרטנית המפורסמת בעזרת חיל זה.

## חימוש ודרכי לחימה

הפלטסטים היו חמושים בדרך כלל בחרבות באורך בינוני, כידונים וכלי הטלה אחרים. להגנתם היה להם מגן וקסדה. נגד מבנים מוצקים כמו הפלנקס, הפלטסטים נלחמו במערך מפוזר, כשהם מנסים לאגף אותה. נגד כוחות קלים מהם, יכלו להילחם במערך מוצק יותר. פלטסטים היו חיל גמיש מאוד, מתאים לכל קרקע (שלא כמו הפלנקס שהייתה מתפרקת על קרקע הררית). פלטסטים איישו את חילות המצב במבצרים, שירתו על ספינות קרב והסתערו על ספינות האויב ועוד. השירות בחיל זה דרש אומץ לב ניכר, כי בניגוד להופליט המוגן ב-30 קילו מתכת, הפלטסט חשוף יחסית ודרך לחימתו מסוכנת יותר. מסיבה זו, רב הפלטסטים היו שכירים או אזרחים עניים, שלא יכלו לממן את הפנופליה (כלי הנשק) של ההופליט.

## מוצא

רוב הפלסטסים היו שכירי חרב ובהתחלה, רובם באו מתראקיה. ידועים הפלטסטים המעולים מבני שבט האגריאנים שתרמו תרומה מכרעת לניצחונו של אלכסנדר הגדול בקרב גאוגמלה ובקרבות נוספים. עם התפרקות הפולייס הקלאסיים.

## ראו גם

* לוחמה יוונית בעת העתיקה

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **פלטסט** בוויקישיתוף
* פלטסט, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
# אנטיסתנס

אנטיסתנס
Ἀντισθένης|  |
|
לידה |
444 לפנה"ס Piraeus, אתונה העתיקה  |
|
פטירה |
365 לפנה"ס (בגיל 79 בערך) אתונה, אתונה העתיקה  |
|
מדינה |
אתונה העתיקה  |
|
זרם |
ציניקנים |
|
תחומי עניין |
אתיקה, ספרות, לוגיקה |
|
הושפע מ |
סוקרטס, גורגיאס |
|
השפיע על |
דיוגנס, קראטס מתבאי |
|   |

**אנטיסתנס** (יוונית: Ἀντισθένης‏; 444 - 365 לפנה"ס) היה מייסד זרם הפילוסופים הציניקנים בפילוסופיה היוונית.

## עד מותו של סוקרטס

אנטיסתנס נולד באתונה בשנת 444 לפנה"ס. אביו היה אזרח אתונה ואמו הייתה שפחה מתרקיה. הוא לחם בגבורה נגד ספרטה בקרב טנגרה בשנת 426 לפנה"ס. במשך תקופה קצרה למד את תורת הנאום אצל הסופיסט גורגיאס, ואחר כך ייסד את בית ספרו. אך, מששמע את סוקרטס משוחח, אנטיסתנס לקח את תלמידיו לשיעוריו של סוקרטס. הוא התגורר בפיראוס והלך ברגל כל יום לאתונה כדי לשמוע את דברי סוקרטס.

## לאחר מות סוקרטס

אחרי מותו של סוקרטס בשנת 399 לפנה"ס, המשיך אנטיסתנס בתפקידו כמורה. הוא בחר ללמד בגימנסיה (מבנה לתרגילי התעמלות) בשם צינוסרגס שהיה ממוקם בפרבר של אתונה, שם השתכנו אנשים עניים ואזרחים למחצה שמוצאם היה מארצות זרות, ולכן דבק בזרם הפילוסופיה של אנטיסתנס השם "צינית". אנטיסתנס לבש גלימה בלה, והלך עם מטה ואמתחת כמו קבצן, דבר שהפך לסימן היכר של הפילוסופים הציניקנים. הוא לא קיבל שכר עבור הוראתו והעדיף ללמד את העניים. כל מי שלא היה מוכן להתנסות בחיי דלות נזרק מבית ספרו. בתחילה, סירב לקבל לבית ספרו את דיוגנס, שהיה בנקאי שפשט את הרגל מן העיר סינופ שלחופי הים השחור. אולם, דיוגנס עמד בכל העלבונות עד שנתקבל כתלמידו של אנטיסתנס.

## הגותו

תורת המוסר של האסכולה הצינית מיוסדת על הסתפקות במועט כדרך לשחרור הנפש מתלות בדברים חומריים, כדי שתוכל להתרכז ברכישת חוכמת חיים. כמו סוקרטס, אנטיסתנס החשיב את המידות הטובות כדרך אל האושר. נראה כי שיטת ההוראה של אנטיסתנס הייתה הדיאלוג, אולי בהשפעת חינוכו כסופיסט. אנטיסתנס כתב עשרה ספרים, אולם שרדו מהם קטעים בלבד. אומרים כי נוקשותו גרמה לכך שלא היו לו ממשיכים רבים, אולם דיוגנס נשאר איתו עד מותו בשנת 365 לפנה"ס.

## קישורים חיצוניים

* אנטיסתנס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* אנטיסתנס, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
# כתב יד מקראי

דף מקודקס חלב, דברים.
**כתב יד מקראי** הוא כל עותק בכתב יד של חלק מהטקסט של התנ"ך. כתבי יד תנ"כיים משתנים בגודלם ממגילות זעירות המכילות פסוקים בודדים מכתבי הקודש היהודיים (ראה תפילין) ועד קודקסים רב-לשוניים (ספרים רב-לשוניים) המכילים גם את התנ"ך העברי וגם את הברית החדשה, כמו גם יצירות חוץ-קנוניות.

לימוד כתבי יד מקראיים חשוב מכיוון שעותקים בכתב יד של ספרים יכולים להכיל שגיאות. ביקורת טקסטואלית מנסה לשחזר את הטקסט המקורי של ספרים, במיוחד אלה שפורסמו לפני המצאת הדפוס.

## כתבי יד של התנ"ך

קודקס חלב (בסביבות 920 לספירה) וקודקס לנינגרד (בסביבות 1008 לספירה) היו פעם כתבי היד העתיקים ביותר הידועים של התנ"ך העברי. בשנת 1947, מציאת מגילות ים המלח בקומראן דחק את היסטוריית כתבי היד של התנ"ך אלף שנים אחורה מקודסים כאלה. לפני גילוי זה, כתבי היד הקדומים ביותר של הברית הישנה היו ביוונית, בכתבי יד כמו קודקס ותיקנוס וקודקס סינאיטיקוס. מתוך כ-800 כתבי היד שנמצאו בקומראן, 220 הם מהתנ"ך. כל ספר התנ"ך מיוצג חוץ ממגילת אסתר; עם זאת, רובם מקוטעים. יש לציין כי ישנן שתי מגילות של ספר ישעיהו, אחת מלאה (1QIsa), ואחת שלמה בסביבות 75% (1QIsb). כתבי יד אלו מתוארכים בדרך כלל בין 150 לפני הספירה עד 70 לספירה.

## ראו גם

* תיארוך ספרי התנ"ך
* ביקורת המקרא

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **כתב יד מקראי** בוויקישיתוף

* Center for the Study of New Testament Manuscripts
* Michael D. Marlowe's Bible Research site
* Micheal W. Palmer's Greek-Language.com Manuscripts page
* TextCrit.com: Eusebian Canon in Codex A
* Fragment of Psalms at the Heidelberger Papyrus-Sammlung
* Herbermann, Charles, ed. (1913). "Manuscripts of the Bible" . Catholic Encyclopedia. New York: Robert Appleton Company.
* Contantinus Siamakis, Oldest Manuscript of the Bible

## ביבליוגרפיה

* Bruce, F. F. (1964). "The Last Thirty Years". In Frederic G. Kenyon (ed.). Story of the Bible. Retrieved 19 June 2007.

## הערות שוליים
# איגרת יוחנן הראשונה

איגרת יוחנן הראשונה
Α΄ Επιστολή Ἰωάννου|  |
| * 1 John 1
* 1 John 4
* 1 John 3
* 1 John 2
* 1 John 5
 |
|
מידע כללי |
|
מאת |
יוחנן הפרסביטר  |
|
שפת המקור |
יוונית של הברית החדשה  |
|
סוגה |
איגרת  |
|
סדרה |
|
הספר הבא |
איגרת יוחנן השנייה  |
|   |

**איגרת יוחנן הראשונה** היא איגרת המהווה חלק מספרי הברית החדשה - ספרי הקודש של הנצרות.
האיגרת נכתבה בין השנים 85–90 לערך, באפסוס, ועל פי המסורת הנוצרית משויכת ליוחנן כותב הבשורה, כותב הבשורה על-פי יוחנן ושתי איגרות יוחנן האחרות (איגרת יוחנן השנייה ואיגרת יוחנן השלישית). האיגרת נועדה לתקוף כפירות שנפוצו באותה עת וטענו כי ישו הופיע רק ברוחו ולא בגופו.

## מחבר האיגרת

על פי המסורת הנוצרית נכתבה האיגרת על ידי יוחנן כותב הבשורה בהיותו באפסוס, זמן קצר לפני מותו. לא ברור אם יוחנן כתב את האיגרת והבשורות בעצמו או אחר כתב אותן בשמו, אולם הן האיגרות והן הבשורה קרובות בשפתן וברעיונותיהן ואין ספק שנכתבו על ידי אותו אדם (שלא בהכרח היה יוחנן עצמו).

## מטרת כתיבת האיגרת

מטרת כתיבת האיגרת היא מאבק בתורות שהחלו להתפשט בקהילות הנוצריות בזמן כתיבתה, ואשר מחבר האיגרת ראה בהן כפירות. בין תורות אלה - התורה שישו היה רוח בלבד בלי גוף.

האיגרת נועדה לאחד את הקהילות השונות סביב תורה אחת של ישו והקשר בין האב לבין הבן (ישו).

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **איגרת יוחנן הראשונה** בוויקישיתוף
* נוסח האיגרת
# הסכם פריז (1973)

הסכם פריז
Paris Peace Accords|  |
|
חותמים | * צפון וייטנאם צפון וייטנאם
* דרום וייטנאם דרום וייטנאם
* ארצות הברית ארצות הברית
* וייטקונג PRG
 |
|
מתווכים | * צפון וייטנאם לה דק טהו
* ארצות הברית הנרי קיסינג'ר
 |
|
מקום חתימה |
פריז, צרפת |
|
תאריך יצירה |
27 בינואר 1973  |
|   |

**הסכם פריז** הוא הסכם שביתת נשק שנחתם ב-27 בינואר 1973 בין ארצות הברית, ודרום וייטנאם לבין צפון וייטנאם במטרה לסיים את מלחמת וייטנאם.

במסגרת ההסכם התחייבה ארצות הברית לסייע לדרום וייטנאם במקרה של הפרת החוזה על ידי צבא צפון וייטנאם. כעבור זמן לא רב הפרה צפון וייטנאם את ההסכם וכבשה את דרום וייטנאם, דבר שגרר מחאה חריפה מצד נשיא ארצות הברית ג'רלד פורד.

הסכם על סיום המלחמה והחזרת השלום בווייטנאם
במרץ 1968 עצר נשיא ארצות הברית, לינדון ג'ונסון את ההפצצות על צפון וייטנאם (מבצע רעם מתגלגל), במטרה לעודד את המדינה להתחיל במשא ומתן. זמן קצר לאחר מכן נקבע מועד לפגישת נציגי שני הצדדים בפריז. שני הצדדים נפגשו לראשונה במאי 1968 לאחר עיכובים ממושכים רבים. אחד מהמכשולים המרכזיים היו שממשלת צפון וייטנאם והוייטקונג סירבו להכיר בממשלת דרום וייטנאם, ולהפך. קושי נוסף היה הדרישה הצפון וייטנאמית על הפסקת ההפצצות של האמריקאים. שני נציגי המשא ומתן העיקריים היו היועץ לביטחון לאומי האמריקאי הנרי קיסינג'ר וחבר הלשכה המדינית הווייטנאמית לה דק טהו. השניים זכו בפרס נובל לשלום בשנת 1973 על מאמציהם, אם כי לה דק טהו סירב לקבלו.

למרות השתלטות צפון וייטנאם על דרומה, הקונגרס האמריקאי סירב להעניק סיוע לדרום.

ההסכם מעולם לא אושר על ידי הסנאט של ארצות הברית.

## עיקרי ההסכם

* הפסקת אש שתחל ב-27 בינואר בחצות (שעון גריניץ' - 8 בשעת הו צ'י מין סיטי).
* נסיגה אמריקאית והחלפת שבויים וגופות.
* בחירות כלליות וחופשיות לגבי עתיד וייטנאם ואיחודה בצעדים של שלום.

## ראו גם

* מלחמת וייטנאם
* הנרי קיסינג'ר
* לה דק טהו

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **הסכם פריז** בוויקישיתוף
## הערות שוליים

 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות והסכמים ובנושא וייטנאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו**להרחיב אותו**.