Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# אחר הצהריים של פאון

אחר הצהריים של פאון
L'Après-midi d'un faune|  |
| הפאון (ניז'ינסקי) בציור של באקסט. |
|
מידע כללי |
|
מלחין |
קלוד דביסי  |
|
יצירה וביצוע |
|
מבוססת על | Prélude à l'après-midi d'un faune  |
|
תאריך בכורה |
29 במאי 1912  |
|
מקום הבכורה |
תיאטרון שאטלה  |
|
מאפיינים טכניים |
|
משך היצירה |
12 דק'  |
|   |

"**אחר הצהריים של פאון**" (בצרפתית: L'après-midi d'un faune) הוא יצירת מחול במערכה אחת מאת הכוריאוגרף והרקדן ואצלב ניז'ינסקי. המחול נוצר בהשראת פואמה של המשורר הצרפתי סטפאן מלארמה (Stéphane Mallarmé), לפי מוזיקה שחיבר המלחין קלוד דביסי, עבור להקת בלט רוס של סרגיי דיאגילב. הבלט הועלה לראשונה ב־29 במאי 1912 בתיאטרון השאטלה (Théâtre du Châtelet) בפריז, בעיצובו של ליאון באקסט. ואצלב ניז'ינסקי עצמו הופיע בתפקיד הפאון.

המחול והתלבושות מעוצבים כחלק אינטגרלי מתוך תמונה המזכירה ציור על גבי כד יווני עתיק. הכוריאוגרפיה שוברת את חוקי הבלט הקלאסי. פאון (סאטיר, פאן), אל–אדם–חיה, מתעורר מיוזע במקומו המוגבה בשעת אחר צהריים קרירה. הוא מנגן בחליל, אוכל ענבים, ומתענג ללא עכבות; קשוב לתחושותיו ושלם עמן. כאשר הוא מבחין בנימפות הוא נותן ביטוי ישיר לתחושותיו ויורד למטה לקראתן. אלה משתהות לרגע ובורחות מבוהלות. כאשר הן חוזרות – פאון שוב נותן דרור לתחושותיו והן עוזבות בשנית, פרט לאחת. פאון מנסה לחבקה והיא בורחת. במהלך מנוסתה הצעיף שלה נופל ונותר מאחור. פאון נוטל אותו, עולה למקומו, ומדמיין את הנימפה עד הגיעו לסיפוק. ניז'ינסקי, בכוח ההבעה שלו, ובפשטות הגאונית של תנועותיו, מצליח לגרום לקהל להתרכז במה שהוא מתכוון אליו. התוצאה הייתה סקנדל. אוגוסט רודן נקט עמדה לא פופולרית והגן על היצירה. כך הוא סייע למעשה להתפתחות המחול במאה העשרים. הבלט הזה מופיע בסרטים "אלגרו נון טרופו" (1976), ו"ניז'ינסקי" (1980).

ג'רום רובינס חיבר בשנת 1953 לאותה מוזיקה ולאותו נושא בלט משלו, אשר בוצע גם בישראל על ידי להקת בת שבע.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **אחר הצהריים של פאון** בוויקישיתוף
* ירון מרגולין אחה"צ של פאון, IsraelDance
* על "אחר צהריים של פאון" מאת סטפאן מלארמה, מבוא לשירת מלארמה מאת דורי מנור, מתוך הספר "הרעם האילם - מבחר משירי סטפאן מלארמה", תרגם והוסיף מבוא והערות: דורי מנור, הוצאת הקיבוץ המאוחד 2011

 ערך זה הוא קצרמר בנושא מחול. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו**להרחיב אותו**.
# צנע

מורה בבית ספר יסודי בוושינגטון די. סי. ב-1943, מלמדת כיצד להשתמש בתווי קיצוב שהונפקו בארצות הברית במלחמת העולם השנייה.
במקרו-כלכלה, **צנע** מתייחס למדיניות של הקטנת גירעון תקציבי באמצעות צמצום הוצאות על ידי הפחתת ההטבות והשירותים הציבוריים הניתנים. מדיניות צנע לרוב מאומצת על ידי ממשלות כדי לצמצם את הגירעון, יחד עם מדיניות העלאת מיסים שנועדו לחזק את כושר הפרעון הפיסקלי לנושים בטווח הארוך.

התומכים במדיניות צנע צופים שכתוצאה מהתכווצות תקציבית, כלומר, צמצום משמעותי בהוצאות הממשלתיות, יעודד צריכה פרטית והתייעלות עסקית, משקית וממשלתית, ויוביל בעתיד להתרחבות כלכלית.

המתנגדים טוענים, כי בתקופות של שפל ואבטלה גבוהה, מדיניות צנע פוגעת בצמיחה. בנוסף, מכיוון שצמצום הוצאות ממשלתיות יכול להעלות את שיעור האבטלה, אשר גורם בתורו להעלאת הוצאות רשת הביטחון הסוציאלי תוך צמצום הכנסות ממיסים, יעילותו נפגעת נדרשים קיצוצים נוספים. בנוסף לכך צמצום הוצאות ממשלתיות גורם להפחתה בתמ"ג, אשר גורם לפגיעה בהערכת היחס בין החוב הלאומי לבין התמ"ג בעיני נושים וחברות דירוג. המתנגדים טוענים עוד כי הוצאות ממשלתיות בטווח הקצר המתוקצבות על ידי כספי גירעון, תומכות בצמיחה כלכלית בתקופה שבה צרכנים ועסקים אינם מוכנים או מסוגלים לעשות זאת.

את החידוש **צֶנַע** (ואת הפועל **צִנַּע**) טבע המילונאי ראובן אלקלעי ב-1939.
באותו הזמן עבד בלשכת העיתונות הממשלתית המנדטורית ותרגם את המילה האנגלית "austerity", שהופיעה בתקנות הקיצוב שהונהגו במלחמת העולם השנייה בבריטניה.

## תקופת הצנע בישראל

תחנה לתלונות הציבור של משרד האספקה והקיצוב, 1949

 ערך מורחב – **מדיניות הקיצוב**

מדיניות צנע קיצונית הונהגה בישראל בין השנים 1949–1959, וזכתה לכינוי תקופת הצנע. מטרתה של מדיניות כלכלית זו הייתה ליצור שער חליפין יציב וכך לחסוך במטבע חוץ. מדיניות זו באה לידי ביטוי בשתי דרכים מרכזיות: הכוונת אשראי והשקעות, אך בעיקר הגבלת הרכישה של מזון ומוצרי צריכה. בתחום המזון כל אזרח שובץ לחנות מכולת קבועה שבה קיבל את מוצרי המזון הבסיסיים על פי הקצבה קבועה, תמורת נקודות שהוקצבו לו בפנקס אישי לצורך זה. נוסף על כך, הוטלו הגבלות על כספים שניתן להוציא מהארץ. אזרח ישראלי שיצא לחו"ל באותה תקופה יכול לשאת עמו רק סכום קטן של מטבע חוץ. בהמשך הורחבה המדיניות באמצעות ייצור מוצרים "עממיים" במחיר זול, בין השאר רהיטים, בגדים וכלי בית.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **צנע** בוויקישיתוף
* עומייר חק, הרעיון הכי גרוע שהמציאה אמריקה מחריב את כלכלות העולם, באתר TheMarker‏, 21 בינואר 2019
* טליה דיסקין, '"צנע על כל שעל": משטר הקיצוב בעיתונות הילדים במדינת ישראל בראשיתה', **זמנים: רבעון להיסטוריה** 141 (2019) 93-76.
* עידן הבזבזנות התקציבית יצטרך להסתיים בקרוב — וצנע ברוטלי עלול להגיע, באתר TheMarker‏, 8 במאי 2024

## הערות שוליים
# לייף

לייף
Life|  |
|  |
|
מדינה |
ארצות הברית  |
|
תקופת הפעילות |
1883–2007 (כ־124 שנים)  |
|
תוכן |
|
שפה |
אנגלית  |
|
ISSN |
0024-3019, 2169-1576 |
|
בעלי תפקידים |
|
מו"ל |
קלייר מקסוול  |
|
בעלים | People Inc.  |
|
שידור והפצה |
|
אתר רשמי |
|   |

לוגו המגזין
שער המגזין משנת 1911
שער המגזין מ-19 ביוני 1944 ועליו תמונתו של הגנרל דווייט אייזנהאואר, לימים נשיאה ה-34 של ארצות הברית.
"**לייף**" (באנגלית: **Life**) הוא מגזין אמריקאי אשר הופץ במתכונות שונות מ-1883 עד ל-2007.

## היסטוריה

במקור היה "לייף" מגזין הומוריסטי שיצא לראשונה בשנת 1883 והופץ עד 1936, אז נרכש על ידי הנרי לוס, מייסד "טיים מגזין", על מנת להחזיק בזכויות היוצרים על השם המסחרי. בהמשך הפך לשבועון שיצא לראשונה ב-1936 על ידי לוס, ובו היה דגש רב על צילום עיתונות. המגזין הופץ כשבועון עד שנת 1972, כמהדורה מיוחדת עד 1978, וכירחון עד שנת 2000. משנת 2004 עד 2007 הופץ שוב כשבועון המצורף כנספח לעיתונים אמריקאיים שונים.

מגזין לייף זכה להצלחה רבה במשך שני דורות, בטרם דעכה תדמיתו היוקרתית בעקבות שינויים במצב הכלכלי ובטעם הקוראים. מאז 1972 הופסקה והוחזרה הפצת המגזין פעמיים, והמהדורה האחרונה הופצה ב-20 באפריל 2007. שם המותג ממשיך להתקיים באינטרנט, והתמונות, שרבות מהן בעלות חשיבות היסטורית וחלקן אף לא פורסמו מעולם, הועלו לארכיון מיוחד על ידי גוגל והן ניתנות לצפייה בחינם.

בין הצלמים המפורסמים שתמונותיהם הופיעו במגזין ניתן למנות את דורותיאה לאנג, רוברט קאפה, יוג'ין סמית' ואלפרד אייזנשטאדט.

## קישורים חיצוניים

* אתר האינטרנט הרשמי של לייף (באנגלית)

* אתר האינטרנט הרשמי של לייף

* אתר האינטרנט הרשמי של לייף

* אתר האינטרנט הרשמי של לייף

* אתר האינטרנט הרשמי של לייף

* לייף, ברשת החברתית פייסבוק
* לייף, ברשת החברתית X (טוויטר)
* לייף, ברשת החברתית אינסטגרם
* לייף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ארכיון התמונות של לייף, באתר גוגל תמונות (באנגלית)
* כל גליונות לייף מהשנים 1936–1972, באתר גוגל ספרים

## הערות שוליים

 ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו**להרחיב אותו**.
# התנועה לשחרור הגייז

התנועה לשחרור הגייז
Gay liberation|  |
|
תאריכי המאבק |
1969–1980 (כ־11 שנים)  |
|
מקום |
אמריקה, מערב אירופה, אוסטרליה וניו זילנד |
|
עילה |
הומופוביה |
|
שיטת המאבק |
התנגדות אזרחית יציאה מהארון העלאת מודעות פעולה ישירה |

**התנועה לשחרור הגייז** הייתה תנועה חברתית ופוליטית להט"בית שפעלה להפסקת הדיכוי החברתי והחוקי נגד להט"בים, בעיקר באמריקה, מערב אירופה, אוסטרליה וניו זילנד, מסוף שנות ה-60 עד אמצע שנות ה-80 של המאה ה-20. התנועה דחקה בלסביות והומוסקסואלים לצאת מהארון.

התנועה הוקמה ביוני 1969, זמן קצר לאחר מהומות סטונוול בסטונוול אין, גריניץ' וילג', מנהטן, ניו יורק. בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, צעדות פוליטיות שנתיות בערים גדולות, שנערכו בדרך כלל ביוני, במקור לציון יום השנה השנתי לאירועים בסטונוול, הוכרו כ-"צעדות לשחרור הגייז". בהמשך שנות ה-70 של המאה ה-20, הוכרו הצעדות כמצעדי הגאווה.

התנועה ידועה גם בזכות קשריה לתרבות הנגד באותה תקופה ובכוונתם של פעילי התנועה לשחרור הגייז לשנות או לבטל מוסדות יסוד של החברה, כמו מגדר ומשפחה גרעינית, ללא כל קשר לזכויות להט"ב. באופן כללי, התנועה הייתה תנועה חברתית רדיקלית אנטי-גזענית ואנטי-קפיטליסטית.

## לקריאה נוספת

* Hoffman, Amy (2007). *An Army of Ex-Lovers: My Life at the Gay Community News*. University of Massachusetts Press. ISBN 978-1558496217.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **התנועה לשחרור הגייז** בוויקישיתוף
## הערות שוליים
# המטבח האמריקאי

המטבח האמריקאי|  |
| פאי התפוחים נחשב על ידי רבים לאחד מהמאכלים המובהקים של המטבח האמריקאי |
|  |
|
מאכלים |
|
סוג | North American cuisine  |
|
מטבח |
מטבח אמריקאי |
|
מוצא |
ארצות-הברית |
|   |

**המטבח האמריקאי** (באנגלית: **American cuisine**) הוא סגנון הבישול הנפוץ בארצות הברית או שמקורו משם.

## הגדרת המטבח האמריקאי

משום שלאורך השנים התקיים בארצות הברית כור היתוך למסורות הקולינריות של עמים ותרבויות רבות, המטבח האמריקאי כיום מגוון במיוחד וקשה להגדרה. דרך אחת לתיאור המטבח האמריקאי היא כסינתזה של מטבחים שונים מרחבי-העולם, סגנון בישול אקלקטי אשר אימץ אלמנטים שונים מכל קהילות המהגרים. מצד שני, המטבח האמריקאי מייצא מגוון רב של מאכלים לרחבי העולם, ובמידה רבה ניתן לקבוע כי מטבח זה מוכר ופופולרי כיום בעולם באותה המידה כמו המטבח הסיני, המטבח הצרפתי והמטבח ההודי.

רבים מהמאכלים שנחשבים כיום אמריקאיים מבוססים למעשה במקור על מסורות הבישול של ארצות אחרות. כך למשל, פאי תפוחים, פיצה והמבורגרים, כולם זהים או שמקורם במאכלים אירופאיים, או הבוריטו והטאקו אשר מקורם במטבח המקסיקני. הסיבה לכך היא שמטבחים רבים משפיעים זה על זה ושואבים מאכלים זה מזה. אף על פי כן, מנות רבות הנאכלות בארצות הברית לא תימצאנה במקומות אחרים בעולם.

## מאכלים אמריקאיים מובהקים

הצ'יזבורגר נחשב כמאכל אמריקאי מובהק, אף שכנראה הגיע במקור מהמטבח הגרמני וסופח למטבח האמריקאי על ידי המהגרים הגרמניים
הוט דוג - נקניקיה בלחמנייה עם רוטב חרדל.
פיצה בסגנון ניו יורק במטבח האיטלקי-אמריקאי.
 ארוחת מקרוני וגבינה עם תוספת צ'דר ונקניקיות צמחוניות פרוסות
### מאכלי בשר

* בשר באפלו (סטייקים והמבורגרים)
* צ'יזבורגר
* המבורגר
* נקניקייה בלחמנייה
* קציץ בשר
* לוף
* צ'יזסטייק
* קורנדוג
* קציצות דורבן
* כנפי עוף באפלו
* צ'ופ סואי אמריקאי
* לחם נקניקייה
* סלופי ג'ו

### מאכלי ים

* לובסטר ניוברג
* צ'אודר צדפות

### מאכלי ירקות

* סלט קיסר
* עגבניות ירוקות מטוגנות
* סלט שבע שכבות
* טוגנים
* פוטטו

### מאפים

* בייגלה
* פיצה בסגנון ניו יורק (המטבח האיטלקי האמריקאי)
* שיקגו פיצה פאי (המטבח האיטלקי האמריקאי)

### מנות מתוקות

* פאי תפוחים
* חומיות
* עוגיית שוקולד צ'יפס
* צמר גפן מתוק
* גבינה לבנה
* עוגיית מזל
* פאדג'
* דונאט
* פנקייק
* פאי פקאן
* בוץ מיסיסיפי

### אחרים

* מקרוני עם גבינה
* חמאת בוטנים
* פופקורן
* דגני בוקר
* ארוחת טלוויזיה
* רוטב קפה נוצר לראשונה בשנת 1904
* BLT
* ביצים בנוסח בנדיקט
* גואקמולה

## גלריה

* צ'אודר צדפות הוא מאכל המסמל את אזור ניו אינגלנד
* פיצה פאי בסגנון שיקגו במטבח האיטלקי-אמריקאי
* בראוניז – מסמלי המטבח האמריקאי
* פיש אנד צ'יפס מהמטבח האנגלי-אמריקאי
* קורנדוג
* כריכי סאב
* המבורגר
* טוגנים
* פיצה בסגנון סנט לואיס במטבח האיטלקי-אמריקאי
* פיצה יוונית במטבח האיטלקי-אמריקאי
* המבורגר שניצל, מקדונלד'ס
* עוף וצ'יפס, KFC
* בייקד זיטי במטבח האיטלקי-אמריקאי
* טבעות בצל
* תבשיל ניו-אינגלנדי של לובסטר, צדפות, תירס ועוד.
* בוסטון קרים פאי

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **המטבח האמריקאי** בוויקישיתוף
* בישול אמריקני, דף שער בספרייה הלאומית
# משרה

**משרה** היא עבודה שמבחינת היקף משימותיה נועדה לאיוש על ידי עובד אחד. כלל המשרות שהוקצו ליחידה ארגונית מסוימת הוא התקן של יחידה זו. משרה מתאפיינת במקצוע של המשרה ובשיבוץ הספציפי בארגון. המשרה של מזכירת מנכ"ל, למשל, היא משרה שהמקצוע הנדרש בה הוא מזכירה, והשיבוץ הספציפי הוא בלשכת המנכ"ל.

בתקן של יחידה ארגונית מוגדרות לעיתים משרות זהות אחדות. בסניף בנק, למשל, ניתן למצוא 10 משרות של טלר.

**משרה מלאה** היא משרה שהעובד המועסק בה עובד את מכסת השעות המוגדרות כהיקף עבודה מלא באותו מקום עבודה. לפי חוק שעות עבודה ומנוחה, בישראל משרה מלאה לא תעלה על 42 שעות עבודה בשבוע. היקף שעות העבודה במשרה מלאה גבוה בישראל בהשוואה בין-לאומית. **משרה חלקית** היא משרה שהעובד המועסק בה עובד פחות ממכסת השעות המוגדרות כהיקף עבודה מלא באותו מקום עבודה.

## נושא משרה

נושא משרה הוא אדם המאייש משרה מסוימת, ומתוקף כך חלות עליו זכויות וחובות הכרוכות במשרה זו. רבים מחוקי מדינת ישראל עוסקים בנושאי משרה הרלוונטיים לחוקים אלה, ובחובות וזכויות החלות עליהם. חוק החברות, למשל, עוסק בנושאי משרה הבאים: "מנהל כללי, מנהל עסקים ראשי, משנה למנהל כללי, סגן מנהל כללי, כל ממלא תפקיד כאמור בחברה אף אם תוארו שונה, וכן דירקטור או מנהל הכפוף במישרין למנהל הכללי". חוקים רבים אחרים מסתמכים על הגדרה זו ולעיתים מרחיבים אותה כך שתכלול נושאי משרה נוספים.

בהכרעת הדין בפרשת פלד גבעוני קבע בית המשפט המחוזי שאחד הנאשמים, טל יגרמן, שפורמלית הוגדר כ"יועץ כלכלי חיצוני" לחברות, קבע בית המשפט שיש לראותו כנושא משרה בכל אחת מחברות הקבוצה, ולכן רלוונטית האשמתו בעבירות הנוגעות לנושא משרה בתאגיד. קביעה זו נומקה בכך שהמושג "נושא משרה" מחייב פרשנות מהותית, ובחינה כזו של תפקודו של יגרמן בחברות הקבוצה מובילה למסקנה שיש לראות בו נושא משרה בקבוצה. בית המשפט קבע כי יגרמן היה, לכל הפחות, סמנכ"ל הכספים של הקבוצה בכלל, ושל כל אחת מהחברות הציבוריות בפרט, זאת בהתחשב במעמד הרם שהיה לו בקבוצה, מעמד שהקנה לו השפעה על הדירקטוריונים בחברות הקבוצה ועל בעלי השליטה בהן. גישה זו אושרה בבית המשפט העליון, שדן בהרחבה בסוגיה זו במסגרת הערעור שהוגש לו.

חוקים אחרים מטילים אחריות על נושאי משרה רלוונטיים, בלי להשתמש במושג נושא משרה. חוק שעות עבודה ומנוחה, למשל, קובע:

חברה, אגודה שיתופית או כל חבר אנשים אחר, שהעסיקו בניגוד לחוק זה או שלא בהתאם לתקנות או להיתר שניתנו לפיו, רואים כאחראי לעבירה גם כל חבר הנהלה, מנהל או פקיד של אותו חבר אנשים ואפשר להביאו לדין ולהענישו כאילו עבר הוא את העבירה, אם לא הוכיח אחד משני אלה:
(1) שהעבירה נעברה שלא בידיעתו;
(2) שנקט בכל האמצעים הנאותים כדי להבטיח שהוראות חוק זה בקשר לעבירה הנידונה יקוימו.
אחריותו של שר לנעשה במשרדו לא נקבעה בחקיקה, אך נקבעה במסקנותיהן של ועדות חקירה, בפרט ועדת אגרנט וועדת כהן, שקבעו "אחריות מיניסטריאלית" של שר לנעשה במשרדו, מתוקף המשרה שהוא נושא בה. לאחריות זו שני מרכיבים:

* אחריות אישית למעשה או למחדל של השר עצמו.
* אחריות כוללת של השר לכל מעשה או מחדל של פקידיו, אפילו נעשו שלא בהסכמתו ובלא ידיעתו.

## ראו גם

* תעסוקה גמישה
* שיתוף במשרה
* תפקיד (כלכלה)

## קישורים חיצוניים

* קורין דגני, למה לג'נגל משרה מלאה עם שני ילדים – כשאת יכולה לכבוש את העולם בחצי משרה?, באתר TheMarker‏, 13 בדצמבר 2018

## הערות שוליים
# חופשה ללא תשלום

**חופשה ללא תשלום** (בראשי תיבות: **חל"ת**) היא תקופה שבה ממשיכים להתקיים יחסי עובד-מעביד, אך העובד אינו עובד במהלכה, ולכן אינו מקבל שכר וזכויות אחרות כגון הזכות לדמי מחלה. בדרך כלל תקופה זו אינה נכללת בחישוב הוותק של העובד, לכל הזכויות התלויות בוותק. עם תום החופשה ללא תשלום זכאי העובד לחזור לתפקידו הקודם או לתפקיד דומה.

היציאה לחופשה ללא תשלום מצריכה בדרך כלל הסכמה בין העובד למעסיק, שבה נקבע משך החופשה. בעקבות לידה מקנה חוק עבודת נשים לעובד ולעובדת זכות לחופשה ללא תשלום (בתנאים המפורטים בחוק) בתקופה של עד שנה מיום הלידה.

יציאה לחופשה ללא תשלום היא משתי קטגוריות:

* ביוזמת העובד, לשם פעילות אישית, כגון לימודים או טיול, שנמשכת מעבר לזמן ההיעדרות שמאפשרת לו החופשה השנתית שצבר. חוק עבודת נשים מקנה לעובדת (וגם לעובד) זכות לצאת לחל"ת לאחר חופשת הלידה. במקרים אחרים העובד נדרש להסכמת המעסיק.
* ביוזמת המעסיק, למשל כתוצאה משפל כלכלי זמני בפעילות העסק, שאינו מאפשר מתן עבודה, אך אינו מצדיק פיטורים של העובד (כפי שקרה בעת התפרצות נגיף הקורונה בישראל ובתקופות חירום אחרות כגון מלחמת חרבות ברזל). כאשר עובד הוצא לחל"ת ביוזמת המעסיק ושירות התעסוקה אינו מצליח למצוא לו עבודה חלופית, הוא זכאי לדמי אבטלה בלי שיידרש לתקופת המתנה.

בתקופת חל"ת חלה על העובד חובת נאמנות למעסיקו, שבהתאם לה העובד אינו רשאי לעבוד בתקופה זו אצל מעסיק אחר המתחרה במעסיקו. על עובד מדינה היוצא לחל"ת ממשיך לחול גם בתקופה זו האיסור על פעילות מפלגתית.

תקופה של חל"ת העודפת על 14 יום לשנת עבודה אינה מובאת בחשבון בחישוב פיצויי פיטורים לעובד.

בשני החודשים הקלנדריים הראשונים של החל"ת נדרש המעסיק לשלם דמי ביטוח לאומי ודמי ביטוח בריאות בגין העובד (המעסיק רשאי לנכות סכום זה מהעובד), ובהמשך החל"ת על העובד לשלם דמי ביטוח לאומי ודמי ביטוח בריאות בעד עצמו.

## שימושים בינלאומיים של חופשה ללא תשלום

במדינות רבות בעולם, חופשה ללא תשלום משמשת לא רק כמענה זמני למשברים כלכליים או רפואיים, אלא גם כאמצעי יזום להעצמת ההורות ולשיפור איזון בין עבודה לחיים פרטיים. במדינות כמו שוודיה, נורווגיה וגרמניה, חופשה ללא תשלום ניתנת לעיתים כהמשך לחופשת לידה בתשלום, ומאפשרת להורים להאריך את שהותם עם הילד מעבר לתקופה המוגדרת בחוק. מגמה זו מתבססת על מדיניות ציבורית המעודדת שוויון מגדרי בטיפול בילדים, בין היתר באמצעות מתן אפשרות לאבות לקחת חופשות ממושכות, גם אם אינן בתשלום.

## קישורים חיצוניים

* חופשה ללא תשלום, באתר כל זכות
* דוד שי, חופשה ללא תשלום - שאלות ותשובות, באתר חילן
* עו"ד נטע ברומברג, הוצאה לחל"ת בזמן "חרבות ברזל" – עשה ואל תעשה באתר משרד עורכי דין ברנע ג'פה לנדה

## הערות שוליים
# דמי מחלה

**דמי מחלה** הם תשלום שניתן לעובד עבור תקופה שבה נעדר מעבודתו ולא קיבל שכר רגיל, מפאת מחלה.

בחלק ממקומות העבודה ברחבי העולם משולמים דמי המחלה לעובדים כחלק מהזכויות הניתנות להם בחוזה העבודה במסגרת המדיניות של המעביד, ובחלק משולמים דמי המחלה בהתאם לחקיקה של המדינה בנושא, כחלק מזכויות העובדים המעוגנות בחוק. בכ-145 מדינות בעולם נהוג תשלום דמי מחלה לעובדים עבור תקופת מחלה כלשהי, כאשר ב-127 מדינות נהוג תשלום דמי מחלה עבור תקופה של שבוע או יותר, סך הכל, במשך שנת עבודה.

## בישראל

 ערך מורחב – **חוק דמי מחלה**

בישראל מוסדרת הזכות לקבלת דמי מחלה בחוק דמי מחלה. חוק זה שונה מהותית מיתר חוקי המגן בתחום דיני העבודה. חוקי המגן חלים על כל העובדים, וקובעים זכויות מינימליות, שלא ניתן לפגוע בהן או להתנות עליהן בחוזה אישי שבין המעביד לעובד. חוק דמי מחלה אינו חל על מי שנושא זה מוסדר לגביו במסגרת הסכם קיבוצי או הסדר קיבוצי (אך הוא חל על מי שנושא זה מוסדר לגביו בחוזה אישי). הזכות לקבלת דמי מחלה מוסדרת לגבי עובדים רבים במשק בהתאם להסכמים קיבוציים החלים עליהם, שלחלקם הוצאו צווי הרחבה שהרחיבו את תחולתם על כל העובדים בתחום מסוים במשק או אף בתחומים נוספים.

בהתאם לחוק, העובד זכאי ל-18 ימי מחלה בתשלום בשנה, בכפוף להמצאת אישור רפואי על מחלתו, כמפורט להלן. זכות זו ניתנת לצבירה עד 90 ימי מחלה.

## הערות שוליים

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
# מצנח זהב

**מצנח זהב** הוא כינוי לסעיפים בחוזה עבודה המבטיחים לעובד חבילה של הטבות לאחר פרישתו. בדרך כלל מובטח מצנח זהב למנהלים בכירים, בחוזה העבודה האישי שלהם, אך במקומות עבודה מאורגנים, שבהם יש הגבלות ניכרות על פיטורי עובדים קבועים, מובטח לעיתים מצנח זהב גם לעובדים מן השורה, כדי שיסכימו לפרוש מרצונם.

## הטבות

בחבילת ״מצנח זהב״ יכולות להכלל, בין השאר, ההטבות הבאות:

* תשלום מלוא השכר עד סיום המועד הקבוע בחוזה, אף אם העובד פוטר או התפטר מרצונו לפני תום המועד.
* מענק הסתגלות – תשלום שכר עבור פרק זמן נוסף לאחר תום החוזה, ולאחר שהעובד אינו עובד בפועל בחברה או בארגון.
* פיצויים מוגדלים – פיצויי פרישה החורגים מעבר למה שקבוע בחוק. לעיתים קרובות משולמים פיצויים אף אם העובד סיים מרצונו את העסקתו, או שהחוזה הסתיים.
* רכב – הרכב שבו השתמשו בהיותם עובדי החברה יועמד לרשותם או יועבר להם לאחר הפרישה.
* מניות או אופציות של מניות החברה.
* קידום בדרגה סמוך למועד הפרישה, ועוד.

מנגנון מצנח הזהב נפוץ בעיקר בסקטור הפרטי והוא אחד מסממניו של השוק החופשי, המאפשר למעסיק להביא אל החברה מנהל בכיר או בעל מקצוע מוכשר. סעיפי פרישה בתנאים מפליגים מסוג זה, יוצאים לאור חדשות לבקרים כאשר חברות גדולות מפרסמות את תנאי ההעסקה שנקבעו למנהל בכיר, וחבילת ההטבות שנלוותה להם.
בסקטור הציבורי קיים פיקוח הדוק יותר על תנאי ההעסקה של עובדים, וגופי הפיקוח השונים יכולים להתערב בתנאי פרישה החורגים מהתקנות.

התופעה קיימת במגוון רחב של תחומי העסקה – ממנהלי חברות גדולות ועד מאמנים ושחקני כדורגל. מלבד התנאים המפליגים המתפרסמים אודות הבכירים, קיימים תנאי פרישה מסוג זה גם לעובדים בדרגים נמוכים יותר כמו: מנהלי מחלקות, ראשי צוותים וכדומה.

## מצנח הזהב כאמצעי התגוננות מפני השתלטות עוינת

בארצות הברית פורסמו שורה של מקרים בהם ניתנו מצנחי זהב למנהלים בכירים, וזאת על אף ביצועים כושלים של החברות אותן ניהלו. כך למשל פרש הנרי מקינל, מנכ"ל חברת התרופות פייזר, על רקע נפילת ערכן של מניות החברה בכ-50 אחוז, אך קיבל מענק פרישה של 200 מיליון דולר. הדוגמה הקיצונית למצב זה היא כאשר מצנח הזהב נוצר מראש כתגובה להשתלטות עוינת על החברה. כאשר המשתלט מעוניין לרכוש את חברה הוא עשוי להירתע ולא לרכוש אותה כיוון שהחלפת ההנהלה תהיה יקרה מאוד עקב מצנחי הזהב.

חברי בית הנבחרים האמריקאי התבטאו כי "מדובר בדפוס שיצא מכלל שליטה", ולאחר מאבקים שניהלו קבוצות של בעלי מניות נגד החברות בהן השקיעו, אושרה בחודש אפריל 2007 ברוב גדול הצעת חוק הקובעת כי יש לערוך הצבעה בין בעלי המניות של החברה בכל מקרה שהיא מעניקה מצנח זהב במקביל לניהול משא ומתן למכירת החברה או רכישתה.

## קישורים חיצוניים

* מצנח זהב לפורש מחברת בזק, באתר nrg
* מצנח זהב לעובדי הכנסת הפורשים, באתר הארץ, 17 באוקטובר 2006.
* יואב יצחק, בנק ישראל מעניק לבכיריו מצנח זהב בניגוד לכללים ובלא היתר מהאוצר, באתר News1 מחלקה ראשונה, 18 במרץ 2004
* מצנח בשווי 251 מיליון דולר

## הערות שוליים
# פרד לייסט

פרד לייסט
Fred Leist|  |
|
לידה |
21 באוגוסט 1878 סידני, אוסטרליה  |
|
פטירה |
18 בפברואר 1945 (בגיל 66) מוסמן, אוסטרליה  |
|
מדינה |
אוסטרליה  |
|
תחום יצירה |
ציור  |
|
השכלה | * בית ספר לאמנות ע"ש ג'וליאן אשטון
* בית הספר הלאומי לאמנות
 |
|   |

**פרדריק ויליאם לייסט** (באנגלית: **Frederick William Leist**‏; 21 באוגוסט 1873 – 18 בפברואר 1945) היה אמן אוסטרלי. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא היה אמן מלחמה רשמי עם כוחות אוסטרלים באירופה.

## ביוגרפיה

אביו אדוארד היה בנאי, במקור מלונדון. הוא החל כמעצב רהיטים אצל דייוויד ג'ונס בע"מ, אך החליט על קריירה באמנות. הוא למד במכללה הטכנית בסידני לפני שנכנס לבית הספר לאמנות של ג'וליאן אשטון ממנו למד טכניקות ציור בחוץ.

בשנות ה -90 של המאה ה-19 החל לעבוד כאמן בשחור-לבן במגזין "הבוליטין" והפך לאמן צוות ב"מייל". לאחר שנת 1900 היה גם נציג של סידני במגזין "הגרפי" של לונדון. האיורים של לייסט נכללו גם בספרים כגון ספר של חבר העמים בשנת 1902. הוא היה אחד החברים המקוריים של חברת האמנים.

בשנת 1907 הוא ואשתו עדה נסעו ללונדון, כדי שיוכל לעבוד ישירות עם המגזין "הגרפי", אך הוא היה מוצף בעבודה מכדי שיצייר, ולכן הוא הפסיק את העבודה. שלוש שנים לאחר מכן, הוא החל להציג עם האקדמיה המלכותית לאמנויות. בתחילת מלחמת העולם הראשונה הוא קיבל עבודה בעיצוב כרזות עבור משרד המלחמה. בשנת 1917 מונה לייסט לאמן מלחמה רשמי עם הכוח האוסטרלי בצרפת.

לייסט השלים למעלה מ -150 ציורים ורישומים במהלך המלחמה, ולאחר שירות המלחמה שלו תרם שני ציורי קיר גדולים לביתן אוסטרליה בתערוכת האימפריה הבריטית שהתקיימה בוומבלי בשנת 1924. באותה שנה הוא נבחר לחבר במכון המלכותי לציירי שמן.

כתוצאה מעבודות אלה גדלה הפופולריות של לייסט והוא זכה במספר עבודות מארצות הברית: הפקת ציורי קיר דומים בסנט אוגוסטין ובטמפה. הוא סייר גם בדרום מערב אמריקה וביקר בטקסס, ניו מקסיקו ואריזונה. בשובו לאוסטרליה בשנת 1926, נכנס לייסט לתפקיד ראש מחלקת הציור במכללה הטכנית במזרח סידני. הוא הציג בתערוכות רבות, והיה חבר באגודות אמנות שונות.

לייסט נפטר במוסמן, מחוץ לסידני, בפברואר 1945. הוא הותיר אחריו את אשתו עדה ובת נשואה.

לייסט מיוצג בגלריה לאמנות של ניו סאות' ויילס עם עשר עבודות וכן נציגויות בכמה אוספים פרטיים. רבים מציוריו כאמן מלחמה נמצאים באוסף אנדרטת המלחמה האוסטרלית בקנברה. חלק מדיוקנאותיו נמצאים בבית הפרלמנט בקנברה.

## גלריה

* הסנדלר
* קרבות של היחידות האוסטרליות
* נגן הגיטרה
* דיוקן
* בוקר

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **פרד לייסט** בוויקישיתוף
* כתבי פרד לייסט בפרויקט גוטנברג (באנגלית)

## הערות שוליים