Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# מפלגת הנוער הגדולה של יפן

מפלגת הנוער הגדולה של יפן
大日本青年党|  |
|
מדינה |
יפן  |
|
משרד ראשי |
טוקיו  |
|
מייסדים |
קינגורו האשימוטו |
|
תקופת הפעילות |
17 באוקטובר 1937 – 1945 (כ־7 שנים)  |
|   |

**מפלגת הנוער הגדולה של יפן** (ביפנית: **大日本青年党**) הייתה תנועת נוער, שפעלה להטמיע את הלאומנות היפנית לבני נוער באימפריה היפנית. התנועה לקחה השראה מהנוער ההיטלראי, תנועת הנוער בגרמניה הנאצית, בעלת בריתה של האימפריה היפנית בימי מלחמת העולם השנייה. התנועה פעלה מ-1937, אך פורקה ב-1945 עם כניעת האימפריה היפנית בסופה של המלחמה.

עצרת של התנועה, 1940
## היסטוריה

באוקטובר 1937 הקים הלוטננט קולונל ופעיל הימין הלאמוני, קינגורו האשימוטו וזאת מספר חודשים לאחר פרישתו הכפויה שבאה בעקבות מערובתו בניסיון ההפיכה הצבאית שאירע בפברואר 1936.

האשימוטו עיצב את הארגון במודל שהיה דומה להנוער ההיטלראי שפעל בגרמניה הנאצית. העצרת הראשונה של התנועה נערכה במקדש מייג'י, שבמרכז הבירה טוקיו ולקחו בה חלק כ-600 פעילים.

המטרה המוצהרת של המפלגה הייתה ללמד צעירים יפנים כישורי הישרדות בסיסיים, עזרה ראשונה, כישורי חיים, שיעורי תרבות, מסורות ואימוני נשק בסיסיים. עם זאת, כוונתו העיקרית של האשימוטו הייתה ליצור מערך צעירים אידיאליסטים שיתמכו בסיעת הדרך הקיסרית ובדוקטרינות הלאומיות והמיליטריסטיות שלה.

במהלך העצרת השלישית של התנועה, שנערכה בנובמבר 1939 בטוקיו ואף כללה כ-2,000 חברים הביע האשימוטו את תמיכתו בהסכם המשולש שנחתם בין גרמניה הנאצית, איטליה הפשיסטית והאימפריה היפנית. בעצרת הוא הציב את מטרתו שעד סוף 1940 יהיו חברים בתנועה כ-100,000 בני נוער.

חרף מגמת הגדילה של התנועה בעקבות הגיוס הצבאי המוגבר שהחל עם פרוץ מלחמת סין–יפן השנייה ולאחר מכן גם במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט מרבית בני הגיל שהיו בתנועה גויסו לצבא היפני. אף על פי שהיא בעצמה אינה חלק ממפלגה פוליטית, מפלגת הנוער הגדולה של יפן הייתה תחת אחריות הארגון הפשיסטי "טאיסיי יוקוסאנקאי" שהוקם על ידי ראש ממשלת יפן, פומימרו קונואה באוקטובר 1940.

כיוון שלא היה מסוגל להשיג את יעדיו ביפן ותנועתו הושבתה על ידי הממשלה, נסע האשימוטו למדינת הבובות היפנית במנצ'וריה, "מנצ'וקוו" בסוף 1940, שם ניסה ליצור ארגון נוער מקומי נוסף שיהיה דומה למפלגת הנוער היפנית הגדולה, האישמיוטו כיוון את מרבית מאמציו לגייס לתנועה את אוכלוסיית המתיישבים היפנית במקום. בסוף מלחמת העולם השנייה נסגרה תנועת הנוער על ידי המפקד העליון של כוחות הברית.

## ראו גם

* איחוד הנוער הקומוניסטי (רומניה)
* הנוער הגרמני החופשי

## הערות שוליים
# נואי איטו

נואי איטו
伊藤 野枝|  |
|
לידה |
21 בינואר 1895 פוקואוקה, יפן  |
|
פטירה |
16 בספטמבר 1923 (בגיל 28) טוקיו, יפן  |
|
מדינה |
יפן  |
|
שפות היצירה |
יפנית  |
|
אירועים משמעותיים | Amakasu Incident  |
|
בן זוג | יון צוג'י * סקאה וסאגי
 |
|   |

**נואי איטו** (ביפנית: **伊藤 野枝**; ‏ 21 בינואר 1895 - 16 בספטמבר 1923) הייתה סופרת אנרכיסטית ופמיניסטית יפנית.

## חייה המוקדמים

נואי איטו נולדה באי קיושו שביפן. בגיל 14 החלה לעבוד בדואר, ושנה לאחר מכן עברה להתגורר בטוקיו ושם למדה בבית ספר תיכון לבנות. בשנתה החמישית ללימודים היא נישאה לגבר בשם פוקוטארו ששודך לה בידי דודה. היא הסכימה להינשא לו מכיוון שהוא בדיוק שב מארצות הברית, לשם רצתה להגיע בעצמה, ותכננה להפרד ממנו ברגע שתגיע לשם, אך לדאבונה הם נשארו ביפן, ופוקוטארו לא תמך ברצונה להמשיך בלימודיה.

לאחר נישואיה, נואי איטו התיידדה עם יון צוג'י, אחד המורים בבית ספרה, שהיה גם סופר ניהליסט ופמיניסט. בתמיכתו של מורה, נואי איטו סיימה את לימודיה ועזבה את בעלה. לאחר סיום לימודיה במרץ 1912, הפכו יחסיה עם יון צוג'י לרומנטיים, והם נישאו בשנת 1915. השניים היו יחד 4 שנים, ונולדו להם שני ילדים, ובשנת 1916 נפרדו כשנואי איטו התאהבה בפעיל האנרכיסט סקאה וסאגי ועברה לגור איתו.

## פעילות פוליטית

עם סיום לימודיה הצטרפה נואי איטו ל-Bluestockings, תנועה לא רשמית של נשים אינטלקטואליות והחלה לערוך את המגזין הפמיניסטי לאמנות ותרבות "סייטו". במהלך שנות פעילותה במגזין היא העלתה לדיון ציבורי סוגיות שונות הנוגעות לנשים, ביניהן זנות, הפלות, אמצעי מניעה ואמהות, ותרגמה ליפנית מספר מכתביה של ההוגה האנרכה-פמיניסטית אמה גולדמן. היא סיימה את תפקידה במגזין כעורכת ראשית בשנת 1916. בשנת 1919 ייסדה יחד עם וסאגי ופעילים אנרכיסטים נוספים את המגזין הראשון של תנועת העובדים היפנית בו דנו בקשרים בין תנועת העובדים לבין אנרכיזם. ובשנת 1921 היא לקחה חלק בייסודו של ארגון הנשים הסוציאליסטי אגודת הסחלב האדום. במהלך השנים פרסמה נואי איטו יותר מ-80 מאמרים על אנרכיזם, פמיניזם, זכויות עובדים וסוציאליזם.

## מותה

לאחר רעידת האדמה הגדולה בקאנטו, הכריזה ממשלת יפן על ממשל צבאי, והשתמשה במצב על מנת להתנקש במתנגדים למשטר הקיים. ב-16 בספטמבר 1923 נעצרו נואי איטו, סקאה וסאגי ואחיינו בן ה-6 בידי המשטרה הצבאית היפנית והוכו למוות. לאחר מכן גופותיהם הושלכו לבאר נטושה.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **נואי איטו** בוויקישיתוף
## הערות שוליים
# יאשוהיטו, הנסיך צ'יצ'יבו

יאשוהיטו, הנסיך צ'יצ'יבו
秩父宮雍仁親王|  |
|
לידה |
25 ביוני 1902 Akasaka Estate, יפן  |
|
פטירה |
4 בינואר 1953 (בגיל 50) פוג'יסאווה, יפן  |
|
מקום קבורה |
האצ'יוג'י  |
|
מדינה |
יפן  |
|
השכלה | * האקדמיה הצבאית הקיסרית
* מודלין קולג'
* גאקושין
* מכללת המטה של הצבא היפני
 |
|
תארים | Imperial prince  |
|
השקפה דתית |
חוסר דת  |
|
בת זוג |
סטסוקו מטסודאירה |
|
פרסים והוקרה | * אביר הצלב הגדול במסדר הוויקטוריאני המלכותי
* השרשרת הגדולה של המסדר העליון של החרצית הביצנית
* השרשרת המלכותית הוויקטוריאנית (1937)
 |
|
שושלת בית המלוכה היפני |
|
אב |
יושיהיטו, קיסר יפן |
|
אם |
טיימיי, קיסרית יפן |
|

יורש בתנאי|
25 בדצמבר 1926 – 23 בדצמבר 1933 (7 שנים) |

 |
|
שירות ביטחוני |
|
השתייכות |
הצבא היפני הקיסרי  |
|
דרגה |
מייג'ור גנרל  |
|
פעולות ומבצעים |
|
מלחמת סין-יפן השנייה  |
|   |

**יאשוּהיטוֹ, הנסיך צ'יצ'יבּוּ** (ביפנית: **秩父宮雍仁親王**;‏ 25 ביוני 1902 – 4 בינואר 1953) היה בנו השני של יושיהיטו, קיסר יפן וטיימיי, קיסרית יפן, אחיו הצעיר של הירוהיטו, קיסר יפן. קודם מלחמת העולם השנייה פעל ללא הצלחה בניסיון לחזק את יחסי האימפריה היפנית – האימפריה הבריטית. מעורבותו בתוך קבלת ההחלטות של הצבא היפני הקיסרי במלחמת סין–יפן השנייה נתונה בספק ולאחר המלחמה הוא זוכה מכל אשמה בבית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק בהחלטתו של דאגלס מקארתור.

## ביוגרפיה

יאשוהיטו, הנסיך צ'יצ'יבו, נולד בשנת 1902, אביו יושיהיטו היה יורש העצר היפני ובנו של מוצוהיטו, קיסר יפן המכהן באותה העת. זמן קצר לאחר הולדתו הועבר לגדול בביתו של הרוזן קאוומורה סומיושי ביחד עם אחיו הבכור, הירוהיטו, הגדול ממנו בשנה. כאשר נפטר קאוומורה שנה מאוחר יותר שבו שני האחים לגדול בבית הוריהם בטוקיו הבירה. בגיל 7 החל ללמוד בגאקושין, בית ספר פרטי לבני האצולה היפנית. הנסיך צ'יצ'יבו חונך לקראת קריירה בצבא היפני הקיסרי.

בשנת 1922 סיים את לימודיו באקדמיה צבאית ונרשם לזרוע היבשתית של הצבא הקיסרי. בשנת 1928 התחתן עם סטסוקו מטסודאירה, בת למשפחת סמוראים שהייתה רבת השפעה במהלך תקופת אדו. מעורבותו של הנסיך צ'יצ'יבו בתוך אירועי מרד הנפל של 26 בפברואר 1936 נתונה בספק. במהלך שירותו הצבאי הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ופיקד על דיוויזיית חיל הרגלים ה-31 במהלך מלחמת סין–יפן השנייה.

בשנת 1937 היה הנסיך במסע דיפלומטי ברחבי אירופה במסגרתו התארח אצל ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת, גוסטב החמישי, מלך שוודיה, וילהלמינה, מלכת הולנד ואדולף היטלר, עמו ניסה לחזק את יחסי גרמניה–יפן. במהלך מלחמת העולם השנייה הסתירו פלגים בצבא מידע מהשטח מפני הקיסר הירוהיטו, ועל כן הקיסר פנה לצ'יצ'יבו ובני משפחה אחרים במטרה להשיג מידע מהשטח במערכה בסין. עקב מחסור בעדויות על מעורבותו בקבלת ההחלטות, בית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק זיכה את צ'יצ'יבו מכל אשמה בלחץ מצדו של דאגלס מקארתור, שהיה המושל הכללי של יפן תחת הכיבוש האמריקאי לאחר המלחמה.

הנסיך צ'יצ'יבו היה ידוע באהבתו לספורט, שזיקתה אותו בכינוי "נסיך הספורט". הנסיך היה מסור במיוחד לקידום הרוגבי ושימש כנשיא התאגדות הרוגבי ביפן. כאשר נסיך צ'יצ'יבו נפטר בשנת 1953, שונה שם אצטדיון הרוגבי של טוקיו באצטדיון הרוגבי של צ'יצ'יבו.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **יאשוהיטו, הנסיך צ'יצ'יבו** בוויקישיתוף
* יאשוהיטו, הנסיך צ'יצ'יבו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

## הערות שוליים
# קוקי הירוטה

קוקי הירוטה
広田弘毅|  |
|
לידה |
14 בפברואר 1878 פוקואוקה, Naka district, יפן  |
|
הוצאה להורג |
23 בדצמבר 1948 (בגיל 70) כלא סוגמו, טוקיו, יפן  |
|
מקום קבורה | Shōfuku-ji Temple  |
|
שם לידה | 廣田 弘毅  |
|
מדינה |
יפן  |
|
השכלה | * Fukuoka Prefectural Shuyukan High School
* בית הספר לממשל ולמשפטים של אוניברסיטת טוקיו
 |
|
מפלגה |
פוליטיקאי עצמאי  |
|
בת זוג | Shizuko Hirota  |
|
פרסים והוקרה | * מסדר השמש העולה, דרגה ראשונה (1934)
* Grand Cordon of the Order of the Sacred Treasure (1933)
* אביר בלגיון הכבוד (1907)
 |
|
חתימה |   |
|

ראש ממשלת יפן|
9 במרץ 1936 – 2 בפברואר 1937 (10 חודשים ו־26 ימים) |
|
תחת קיסר יפן |
הירוהיטו |
|
→ אוקדה קייסוקההיאשי סנג'ורו ← |

 |
|   |

הירוטה מקשיב לגזר דינו.
**קוֹקי הירוֹטה** (ביפנית: 広田 弘毅‏; 14 בפברואר 1878 - 23 בדצמבר 1948) היה פוליטיקאי יפני וראש ממשלת יפן ה-32, מ-9 במרץ 1936 עד ל-2 בפברואר 1937.

## ביוגרפיה

* הירוטה נולד במחוז פוקואוקה וסיים את לימודיו בתחום המשפטים באוניברסיטת טוקיו. הוא החל לעבוד במשרד לענייני חוץ במסגרת קריירה דיפלומטית. לאחר מכן שימש שגריר בברית המועצות בין השנים 1928 ו-1932, זאת לפני שהתמנה לתפקיד שר החוץ בשנת 1933, בשנה שבה פרשה יפן מחבר הלאומים. בעקבות תקרית 26 בפברואר בשנת 1936, מינה הקיסר הירוהיטו את הירוטה לראש ממשלת יפן.

בתמיכתו של הקיסר חתמה ממשלתו של הירוטה על הסכם אנטי-קומינטרן. ואולם, תקופת כהונתו נמשכה קצת פחות משנה: בתחילת שנת 1937 מינה הירוהיטו ראש ממשלה חדש, היאשי סנג'ורו, ששמר על תפקידו ארבעה חודשים בלבד. לאחר מכן מינה הקיסר את פומימרו קונואה כראש ממשלה. הירוטה החזיק בתפקיד שר החוץ תחת ממשלתם של היאשי וקונוי עד פרישתו בשנת 1938.

תקופת כהונתו השנייה של הירוטה כשר החוץ הובילה לבסוף למותו. כוחות יפנים צעדו לתוך נאנג'ינג בסוף שנת 1937 וגרמו לשרשרת אירועים הידועה בשם טבח ננקינג. אף על פי שהירוטה לא היה אחראי על יחידות סוררות אלה, הוא היה שותף למידע הנוגע לטבח, וכן שיתף את השגרירות היפנית בוושינגטון במידע זה.

שמועות לגבי חוסר אהדתו של הירוטה כלפי המערכה הסינית הגיעו לאוזניהם של הצבא היפני שאילצו אותו לפרוש מתפקידו בשנת 1938. הירוטה חזר לזירת הפוליטיקה ולדיוני המשא ומתן לשלום בין יפן וברית המועצות בשנת 1945. באותה תקופה היו יפן וברית המועצות תחת הסכם אי-התקפה למרות ששאר בעלי הברית הכריזו מלחמה על יפן. הירוטה ניסה לשכנע את ממשלתו של סטלין לא לצאת למלחמה, ואולם הוא נכשל: הסובייטים יצאו למלחמה לאחר המתקפה האטומית של ארצות הברית על העיר היפנית הירושימה.

לאחר כניעתה של יפן, סווג הירוטה כפושע מלחמה ממעלה ראשונה והוא הובא בפני בית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק. הוא נמצא אשם ללא שניסה להגן על עצמו, ונידון למוות בכלא סוגמו.

## ראו גם

* פשעי מלחמה
* פשעים נגד האנושות

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **קוקי הירוטה** בוויקישיתוף
* מידע נוסף ותמונה
* קוקי הירוטה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**: **אוקדה קייסוקה** | **ראש ממשלת יפן 1936–1937** | **הבא**: **סנג'ורו היאשי** |
# מרקיז

כתר של מרקיז אנגלי
**מַרְקִיז** (בצרפתית: **Marquis**) הוא תואר אצולה אירופי. בהיררכיה של תוארי האצולה נמצא המרקיז מעל לרוזן ונופל בחשיבותו מדוכס.

בצרפת, בתקופה הקרולינגית, המרקיז היה רוזן הממונה על גזרה בגבול הממלכה. המילה מרקיז נגזרה מהמילה הגרמנית העתיקה Markgraf (מארקגראף), שהיא בעצמה הלחם בסיסים: Mark (מארק) או margo (מרגו) היא מילה לטינית שחדרה לגרמנית ופירושה גבול, ו-Graf (גראף) - פירושו רוזן. Markgraf עמד בראש Marchia שהיה אזור גבול של האימפריה הקרולינגית, מאוחר יותר האימפריה הרומית הקדושה - והיה מאורגן כמבנה פיאודלי-צבאי. המרקגראף דיווח ישירות לקיסר.

במרוצת הזמן התואר היה לתואר העובר בירושה. מאוחר יותר, לואי ה-14 ולואי ה-15 העניקו את התואר **מרקיזה** לחלק מפילגשותיהם, כשהמפורסמת ביניהן הייתה המרקיזה מאדאם דה פומפדור.

המרקיזה מאדאם דה פומפדור - דיוקן על פי תחריט של פרנסואה בושה משנת 1756
## ראו גם

* מאדאם דה סבינייה

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **מרקיז** בוויקישיתוף
* מרקיז, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

 ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו**להרחיב אותו**.
# חוזה ניי

חוזה ניי|  |
|
חותמים | ממלכת בולגריה ממלכת בולגריה ארצות הברית ארצות הברית בריטניה האימפריה הבריטית צרפת צרפת ממלכת איטליה ממלכת איטליה יפן יפן בלגיה בלגיה הרפובליקה הסינית (1912–1928) הרפובליקה הסינית קובה קובה ממלכת יוון ממלכת יוון ממלכת חג'אז ממלכת חג'אז הרפובליקה הפולנית השנייה פולין פורטוגל פורטוגל ממלכת רומניה ממלכת רומניה ממלכת יוגוסלביה ממלכת יוגוסלביה תאילנד סיאם צ'כיה צ'כוסלובקיה |
|
מקום יצירה |
ניי-סיר-סן  |
|
תאריך יצירה |
27 בנובמבר 1919  |
|
שפות |
צרפתית, איטלקית, אנגלית |
|   |

מפת בולגריה לפי חוזה ניי
**חוזה ניי** (בבולגרית: **Ньойски договор**; בצרפתית: **Traité de Neuilly**; בצרפתית מבטאים בערך **נֶאִי** ביוונית: **Συνθήκη του Νεϊγύ**; ברומנית: **Tratatul de la Neuilly**) היה הסכם שלום שנחתם בניי-סיר-סן שליד פריז, והסדיר את תנאי כניעתה של בולגריה בתום מלחמת העולם הראשונה.

ההסכם נחתם בין ממלכת בולגריה למדינות ההסכמה ב-27 בנובמבר 1919, במסגרת ועידת השלום בפריז. לפי ההסכם צמצמה בולגריה את צבאה ל-20,000 איש בלבד, ואולצה לוותר על המוצא לים האגאי ועל שטח שעבר לידי יוון. בולגריה מסרה את דרום דוברוג'ה לרומניה, ואולצה לשלם פיצויי מלחמה בסך 400 מיליון דולר (100 מיליון ליש"ט) לרומניה, לממלכת יוגוסלביה וליוון.

ההסכם התקבל בזעם רב על ידי הציבור והשלטון בבולגריה. זעם זה והרצון לקבל חזרה נחלות שנגזלו הביא לכך שבשנת 1940 הצטרפה בולגריה לגרמניה הנאצית לאחר שזו הכריחה את רומניה למסור לרשותה את דרום דוברוג'ה.

## ראו גם

* בולגריה במלחמת העולם הראשונה

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **חוזה ניי** בוויקישיתוף
* הטקסט המלא של חוזה ניי
* חוזה ניי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות והסכמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו**להרחיב אותו**.
# מבצע פניקס

**מבצע פניקס** (באנגלית: Phoenix Program) הוא מבצע של ה-CIA, אשר נערך בזמן מלחמת וייטנאם בין השנים 1968–1972, במהלך מבצע זה נהרגו כ-26,000 וייטנאמים ונפצעו כ-81,000 איש.
במבצע מסווג זה השתמש ה-CIA ביחידות מיוחדות, ובהן הכומתות הירוקות, סיירת חיל הנחתים ויחידת אריות הים, ובמקומיים על מנת לנטרל (לתפוס, לחטוף, להרוג) אישים בווייטקונג וכך לפגוע בשרשרת הפיקודית של הארגון.
כמו כן אזרחים אשר נחשד שברשותם נמצא מידע על הוייטקונג נחטפו ועונו למוות במטרה לחילוץ המידע.

מפקד בווייטקונג אמר לאחר המלחמה שבמבצע נהרגו בעיקר אזרחים ולא אנשי וייטקונג, אך מבצע זה החליש את הווייטקונג.

## קישורים חיצוניים

* טל טובי, ה"פניקס" - תוכנית החיסולים האמריקנית, מערכות 382, פברואר 2002, עמודים 38–45.
* Behind the Phoenix Program אדוארד מילר, הניו יורק טיימס, 29 בדצמבר 2019

## הערות שוליים

 ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה צבאית ובנושא וייטנאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו**להרחיב אותו**.
# נעדר (צבא)

**נעדר** הוא חייל שבמהלך פעילות צבאית שבה השתתף נעלמו עקבותיו, ואין ידיעה ברורה מה עלה בגורלו. לעיתים משתמשים במושג זה גם למי שידוע שנהרג בקרב, אך גופתו לא נמצאה. המונח הצבאי הרשמי בצה"ל למקרים אלה הוא "חלל שמקום קבורתו לא נודע" (מקל"ן), ואילו "נעדר" הוא חייל שעקבותיו נעלמו, בין בקרב ובין בשגרה, ואין הוכחה כי אינו בין החיים.

בעיית הנעדרים היא אחת מתוצאותיה הכאובות ביותר של המלחמה, מסיבות אחדות:

* משפחתו של הנעדר נעה בין יאוש לתקווה, עקב חוסר הידיעה על גורלו. פעמים רבות משקיעה המשפחה מאמצים יוצאי דופן במשך שנים רבות, לעיתים עד כדי סכנת נפשות, בניסיון להשיג ידיעה ברורה על גורל יקירם.
* כאשר הנעדר הוא יהודי נשוי, הופכת אשתו לעגונה – היא אינה יכולה להינשא לאחר. רק זיהוי ודאי שהוא מת או הסקה ברורה שאינו בין החיים מחלצת אותה מעגינותה. הרב הצבאי הראשי אחראי מבחינת צה"ל על קביעת מותם של נעדרים והתרת נשותיהם מעגינות.
* גם כאשר ידוע שהנעדר נהרג בקרב, סובלת משפחתו מחוסר קבר לפקוד אותו, ולעיתים גם לא ידוע יום הפטירה המדויק.

## נעדרי צה"ל

לוח השמות של החיילים הנעדרים של מדינת ישראל בגן הנעדרים בהר הרצל בירושלים

 ערך מורחב – **אית"ן**

מערך איתור הנעדרים בצה"ל (אית"ן) באכ"א הוא הגוף המופקד על טיפול בנעדרים ובחללים שמקום קבורתם לא נודע.

על פי מערך איתור הנעדרים בצה"ל, מוגדרים כיום (2026) שלושה חיילי צה"ל כנעדרים:

* יהודה כץ – חייל צה"ל הנעדר מאז קרב סולטאן יעקב, שנערך ב־10 ביוני 1982, במלחמת שלום הגליל.
* רון ארד – נווט קרב בחיל האוויר הישראלי שנפל בשבי ארגון "אמל" בלבנון ב-16 באוקטובר 1986.
* גיא חבר – חייל בחיל התותחנים שנעדר מבסיסו הצבאי ברמת הגולן מ-17 באוגוסט 1997.

## חללי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע

קברים ריקים ומעליהם מצבות לזכר חללי צה"ל שמקום קבורתם לא נודע בגן הנעדרים

 ערך מורחב – **חלל מערכות ישראל שמקום קבורתו לא נודע**

562 מבין חללי מערכות ישראל מוגדרים כיום כחללים שמקום קבורתם לא נודע. מתוכם 107 נהרגו במלחמת העצמאות (91 נעדרים ו-16 אלמונים). צה"ל רואה חובה מוסרית לנסות ולאתר את מקום קבורתם של החללים ולהביאם לקבר ישראל. צוותי חקירה מטעם אית"ן פועלים לאיתור החללים והבאתם לקבר ישראל, גם עשרות שנים לאחר נפילתם. בשני מקרים איתרו משלחות אית"ן את שרידיהם של חללי צה"ל שנהרגו בסיני, אחרי חקירה ממושכת.

יום ז' באדר נקבע על ידי הרבנות הצבאית כיום הזיכרון לחללי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע. בבית הקברות הצבאי בהר הרצל שבירושלים נקבעה חלקה לנופלים שמקום קבורתם לא נודע, ומדי שנה בז' באדר נערך שם טקס אזכרה ממלכתי לחללים אלה. בגן הנעדרים שבהר הרצל נמצא קיר זיכרון ובו שמותיהם של 588 חללי מערכות ישראל, שנהרגו בגבולות הארץ ומחוצה לה, ומקום קבורתם לא נודע.

## ראו גם

* נעדר
* גן הנעדרים
* נהרג בפעילות מבצעית
* שבויי צה"ל

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **נעדר** בוויקישיתוף
* הענף לאיתור נעדרים
* יומן החיפושים אחר גיורא – יומן מפורט שכתב דוד מייזלר במשך כשנתיים, מאז שבנו, גיורא מייזלר, הוכרז כנעדר במלחמת יום הכיפורים, ועד לזיהוי גופתו והבאתה לקבורה, בקיץ 1975

## הערות שוליים
# טון דוק תאנג

טון דוק תאנג
Tôn Đức Thắng|  |
|
לידה |
20 באוגוסט 1888 דרום הודו-סין הצרפתית |
|
פטירה |
30 במרץ 1980 (בגיל 91) האנוי, וייטנאם |
|
מדינה |
וייטנאם |
|
מפלגה |
המפלגה הקומוניסטית של וייטנאם |
|
פרסים והוקרה | * עיטור לנין (1967)
* מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין
* עיטור מהפכת אוקטובר (1978)
* Great National Unity Order
* מסדר כוכב הזהב
* פרס לנין לשלום
* פרס השלום הבין-לאומי ע״ש סטלין
* מסדר סוחבאטאר
 |
|

נשיא וייטנאם ה־1|
2 ביולי 1976 – 30 במרץ 1980 (3 שנים ו־8 חודשים) |

 |
|

נשיא צפון וייטנאם ה־2|
2 בספטמבר 1969 – 2 ביולי 1976 (6 שנים ו־10 חודשים) |
|
→ הו צ'י מין |

 |
|

נשיא האספה הלאומית בווייטנאם|
20 בספטמבר 1955 – 15 ביולי 1960 (4 שנים ו־9 חודשים) |

 |
|   |

**טון דוק תאנג** (בוייטנאמית: **Tôn Đức Thắng**;‏ 20 באוגוסט 1888 – 30 במרץ 1980) היה פוליטיקאי וייטנאמי שכיהן כנשיא צפון וייטנאם השני והאחרון לאחר מותו של הו צ'י מין בשנת 1969 ועד איחודה של וייטנאם בשנת 1976. משנה זו ועד מותו בשנת 1980 כיהן טון כנשיא וייטנאם המאוחדת הראשון. בזמן נשיאותו, היה טון ראש המדינה הוותיק ביותר בעולם, עם מותו התואר עבר לנשיא מלאווי הייסטינגס באנדה.

## ביוגרפיה

טון נולד ב-20 באוגוסט 1888 בדרום וייטנאם, עוד כשהייתה למעשה הודו-סין הצרפתית. בצעירותו רכש השכלה רבה בסינית, פילוסופיה והיסטוריה. עד תקופה זו פיתח עמדות אנטי-קולוניאליסטיות. בשנת 1906 עבר עם הוריו לסייגון. בשנת 1919 החל בפעילות פוליטית, וכעשר שנים לאחר מכן נעצר ונכלא על ידי הצרפתים. הוא השתחרר מן הכלא רק בשנת 1945. עם שחרורו מהכלא, הפך טון לדמות פוליטית מובילה, עם חבירתו להו צ'י מין. בשנים שלאחר מכן הוביל את הפעילות הקומוניסטית בווייטנאם, ובשל כך זכה בשנת 1955 בפרס לנין לשלום. טון ירש את הנשיאות עם מותו של הן צ'י מין בשנת 1969. למעשה, תפקידו של טון בשנים אלו כבר היה סמלי בלבד, והוא לא היה מבין מקבלי ההחלטות במדינה. מרבית הכוח הפוליטי היה אצל לה דואן.

לאחר נפילתה של דרום וייטנאם ואיחודה של וייטנאם כמדינה קומוניסטית אחת, טון ניסה להוביל את שיקומה של הארץ באמצעות פרויקטים רבים בתחומי הכלכלה והתשתיות. מאורע משמעותי נוסף בזמן נשיאותו של טון היה פרוץ מלחמת סין–וייטנאם אשר הובילה לנפילתו של שלטון הקמר רוז' בקמבודיה.

במרץ 1980, כשנה לאחר סיום המלחמה, נפטר טון בהאנוי כתוצאה מהתקף לב בגיל 91. למרות שהיה הנשיא הראשון של וייטנאם המאוחדת, הוא לא זכה בהוקרה כמו קודמו הו צ'י מין.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **טון דוק תאנג** בוויקישיתוף
* טון דוק תאנג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* טון דוק תאנג, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
# חוזה מדריד (1953)

**חוזה מדריד** נחתם ב-23 בספטמבר 1953 בין ארצות הברית לספרד.

ההסכם, שנחתם בתקופת המלחמה הקרה, סיים תקופה של בידוד ומתח בין בעלות הברית לספרד, אחרי שהרבה מבעלות הברית עדיין ראו את ספרד משטר פשיסטי שתמך במדינות הציר.

## תנאי ההסכם

לפי ההסכם קיבלה ארצות הברית זכות שימוש בבסיס רוטה בספרד וכן בשלושה שדות תעופה צבאיים במדינה בתמורה לסיוע צבאי וכלכלי נרחב שהעבירה לספרד.

ארצות הברית השיגה בכך מאחזים צבאיים לכוחותיה בדרום-מערב אירופה, ואילו ספרד חיזקה את כלכלתה.

אף על פי שלא נחתמה ברית צבאית מלאה, ארצות הברית חיזקה מאוד את הסיוע שלה לספרד בעקבות ההסכם. בין השנים 1956–1961, סך הסכום הצבאי שארצות הברית השקיעה בספרד נאמד ב-500 מיליון בצורה של מענקים, ובין 1962 ל-1982 נאמד בסכום ב-1.238 מיליארד דולר, בצורת הלוואות (727 מיליון דולר) ומענקים (511 מיליון דולר).

בשנים 1983–1986, הסיוע הצבאי של ארצות הברית, הסתכם בממוצע ב-400 מיליון דולר בשנה, אך הוא ירד במעט ל-100 מיליון דולר בשנה ב-1987 וב-1988. המענקים שנחתמו כחלק מההסכם נגמרו ב-1989 בהתאם להתחזקות הצבא הספרדי.

יותר מ-200 קצינים ספרדים ומש"קים קיבלו הכשרה מיוחדת בארצות הברית בכל שנה במסגרת תוכנית מקבילה.

 ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא ספרד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו**להרחיב אותו**.
# ראשן לייף

ראשן לייף
Russian Life|  |
| גיליון נובמבר-דצמבר 2020 |
|
מדינה |
ארצות הברית |
|
תקופת הפעילות |
אוקטובר 1956 – 1991 (כ־34 שנים)  |
|
תוכן |
|
שפה |
אנגלית |
|
ISSN |
1066-999X |
|
בעלי תפקידים |
|
בעלים |
Russian Information Services |
|
עורך |
פול א. ריצ'רדסון ומריה אנטונובה |
|
שידור והפצה |
|
תדירות |
דו־ירחון |
|
 |
|   |

**ראשן לייף** (באנגלית: **Russian Life**), בעבר נקרא: ברית המועצות (**The USSR**) וחיים סובייטיים (**Soviet Life**). הוא כתב עת המתפרסם אחת לחודשיים מאז 1956 (בתקופת ברית המועצות הפרסם בתדירות חודשית). הוא כולל 64 עמודים, עוסק בתרבות הרוסית. נכתב ונערך על ידי פרילנסרים ואנשי מקצוע אמריקאים ורוסים. בעברו הרחוק שימש כ"תעמולה מנומסת", כלי של הממשלה הסובייטית והרוסית. מאז 1995 נמצא בבעלות פרטית ויוצא לאור על ידי חברה אמריקנית.

## היסטוריה

כתב העת יצא לראשונה באנגלית באוקטובר 1956. הוא יצא תחת השם "ברית המועצות" ונמכר בערים מרכזיות בארצות הברית. בהתחשב באווירה האנטי-סובייטי ששררה בארצות הברית באותה תקופה, השם היה לכתב העת היה יוצא דופן. הוא נערך על ידי אנוור ממדוב, פוליגלוט שנולד בבאקו. הוא היה אחד הדיפלומטים הסובייטים הצעירים ביותר שמונה להיות מזכיר העיתונות של השגרירות הסובייטית באיטליה ב-1943.

באותו זמן במוסקבה, לנינגרד וקייב וערים סובייטיות אחרות, הופיע כתב העת "אמריקה" שהתפרסם בפעם השנייה. אמריקה הושק ב-1944. בסוף שנות ה-40 מחלקת המדינה האמריקנית ראתה בשידורי רדיו "קול ארצות הברית" כלי תעמולה אפקטיבי יותר, וב-1952 פרסום כתב העת אמריקה נעצר. ב-1956 הממשלות הסובייטיות והאמריקאיות הסכימו "להחליף" כתבי עת וכתב העת אמריקה פורסם במקביל לפרסום כתב העת ברית המועצות בארצות הברית.

לאחר כמה שנים, שינתה ברית המועצות שינתה את שם של כתב העת לסובייט לייף. למרות שכתב העת אף פעם לא שימש היווה כלי תעמולה באופן מובהק, סובייט לייף תמך בקו הממשלתי הכללי. בקביל כתב העת הציג פרספקטיבה מודעת של התרבות הרוסית, ההיסטוריה, גילויים מדעיים, והעמים השונים המאכלסים את ברית המועצות.

התנאים של ההסכם בין שתי הממשלות שאפשר פרסום כתבי העת המקבילים ("אמריקה" למול "ראשן לייף") הגביל את מספר המנויים עבור שני כתבי העת, לכ-30,000 מנויים.

במהלך סוף שנות ה-80, בגלל הרפורמות הפוליטיות והכלכליות שהתרחשו בברית המועצות, גבר העניין בכתב העת, ותפוצתו גדלה ליותר מ-50,000 קוראים.

בדצמבר 1991, התפרקה ברית המועצות, ואחת התוצאות הייתה שהממשלה הרוסית לא הצליחה למצוא מקור מימון עבור ההדפסה של סובייט לייף. הגיליון האחרון של כתב העת פורסם בדצמבר 1991.

שנה אחת מאוחר יותר, בתחילת 1993, נערך הסכם בין רי"א נובוסטי (סוכנות העיתונות הממשלתית) ודפוס ריץ' פרונטיר. הסכם זה חידש את הדפסת "סובייט לייף" בשם חדש - "ראשן לייף". כתב העת הפך מירחון לדו־ירחון. בשנת 1995 הזכויות נמכרו לחברה אמריקאית. בשנת 2022 פורסם בירחון גינוי לפלישת רוסיה לאוקראינה.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **ראשן לייף** בוויקישיתוף

* אתר האינטרנט הרשמי של ראשן לייף (באנגלית)

## הערות שוליים