Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Half-Life TV

**Half-Life Television** (נקראת גם בקיצור: **HLTV**) היא טכנולוגיה שפיתחה החברה Valve לצפייה ישירה (דרך שירות HLTV) במשחקים הפועלים על המנוע GoldSrc בזמן אמת. השירות הושק בקיץ 2001 ואִפשר בתחילת דרכו הקלטת משחקים מרובי משתתפים במשחק Half-Life. כיום הוא מאפשר לכל משחק המשתמש במנוע GoldSrc להשתמש בשירות זה.

דרכו גם אפשר לצפות במשחקי ליגה בגרסאות "DeathMatch" של המשחק. בשנת 2004 מספר הצופים עמד על 39,500, שצפו בגמר משחק של ליגת CPL.

Half-Life TV נפוץ גם במשחק Counter-Strike, שבו אפשר לצפות בשחקנים המשחקים בליגת ה-ESL. השימוש בשירות זה במשחק נפוץ בארצות הברית, אך יותר מכך באירופה.

השירות Half-Life TV מאפשר להקליט משחקים, להציג שידורים חוזרים והדגמות של קבוצות שהיו במשחקים.

בגלל באג בטכנולוגיה, כאשר רואים שחקן מחליף נשק, האנימציה של ההחלפה לא מוצגת. בעקבות כך הופיעו ברשת קובצי מודלים אשר נקראים HLTV Models, שהם כמו קובצי המודלים הרגלים של המשחק רק ללא האנימציה. הרבה שחקנים מפורסמים בעולם משתמשים במודלים אלו.

מספר הצופים האפשרי במשחק אחד תלוי בסוג החיבור האינטרנטי של השרת שעליה נמצאת HLTV. הטבלה להלן מציגה את מספר הצופים אפשרי לכל סוג חיבור אינטרנטי.

| סוג חיבור אינטרנטי | מהירות חיבור אינטרנטי | מספר צופים מקסימלי |
| --- | --- | --- |
| ISDN | 96Kbps | 2 |
| DSL | 128Kbps | 5 |
| T1 | 1.5Mbps | 75 |
| LAN | 10Mbps | 500 |
| T3 | 75Mbps | 4,000 |

## משחקים נתמכים

המשחקים הנתמכים ב-Half-Life TV (במנוע ה-GoldSrc) הם:

* Half-Life
* Half-Life: Opposing Force
* Half-Life: Blue Shift
* Deathmatch Classic
* Counter-Strike
* Counter-Strike: Condition-Zero
* Day of Defeat
* Team Fortress Classic
* Natural Selection

## Source Television

**Source Television** (נקראת גם בקיצור: **SRCTV**) היא טכנולוגיה שפיתחה החברה Valve שמהווה למעשה המשך של HLTV - השירות מאפשר צפייה במשחקים הפועלים על המנוע Source, בזמן אמת.

## קישורים חיצוניים

* אתר האינטרנט הרשמי של Half-Life TV (באנגלית)
* HLTV.org - אתר המספק את שירות ה-HLTV הגדול ביותר בעולם (באנגלית)
* blank-TV.de (אורכב 06.08.2020 בארכיון Wayback Machine) — אתר המספק את שירות ה-HLTV לגרמניה (באנגלית)
* HLTV.SteamID.com — אתר המספק את שירות ה-HLTV בארצות הברית (באנגלית)
* BookHLTV.org — אתר המספק את שירות ה-HLTV באירופה (באנגלית)

## הערות שוליים

 ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו**להרחיב אותו**.
# Splash screen

**Splash screen** היא תמונה ו/או כיתוב המוצגים במהלך טעינת תוכנית או משחק מחשב. המונח יכול לתאר גם דף קדמי באתר ברשת.

Splash screen יכול לכסות את כל המסך, או רק לתפוס שטח קטן יותר במרכז המסך (בדרך כלל בצורה מלבנית). במערכות הפעלה ה-Splash screen מכסה בדרך-כלל את כל המסך אף אם הלוגו עצמו נראה רק במרכז המסך.

## מטרה

מטרת ה-Splash screen ביישומים כבדים היא ליידע את המשתמש כי הם נטענים ושהם לא "נתקעו", וכן לידע אותו אודות קצב הטעינה. במהלך הטעינה מופיע באר התקדמות, המתקדם כפי התקדמות הטעינה. ה-Splash screen נעלם עם פתיחת חלון היישום המרכזי

Splash screen קיים במקרים רבים מתוך מטרה להעלות את רמת המראה והתחושה של יישום או אתר רשת, ולכן הם מושקעים יחסית מבחינה גרפית. מאותה סיבה לפעמים קיימים ב-Splash screen צלילים, אנימציות, וכדומה.

ברשת, Splash screen (נקרא גם splash page) הוא דף של אתר המופיע עם הכניסה אליו, ופועל כדף קדמי לדף הבית. בוני אתרים יכולים להשתמש ב-Splash screen באתר רשת למטרות הבאות:

* להפניית המשתמש לאתר המותאם לשפתו.
* להפניית משתמשים בעלי רוחב פס נמוך לאתר מותאם.
* להפניית נכים לאתר נגיש יותר.
* להגבלת הגישה לתכנים בעייתיים (כדוגמת, הימורים, אלכוהול, וכדומה)
* כהשלמה אסתטית לדף הבית
* למטרות פרסום

בשל כך ש-Splash screen מגדיל לפעמים את זמן ההמתנה לתוכנה הרצויה, הדבר גורם לחוסר נוחות. באתרי רשת הדבר עלול להפוך למטרד ממשי לבעלי חיבור אינטרנט איטי. במידה והמשתמש משבית תצוגת "תוכן עשיר", כדוגמת תמונות, פלאש, ו-Shockwave Flash, ה-Splash screen עלול שלא להיטען כלל. Splash screen שנוצר באמצעות פלאש לעיתים מנועי חיפוש אינם יכולים לגשת אליו.

Splash screen יכולים להיווצר גם באמצעות HTML ו-CSS, אם ה-Splash screen הוא לא למטרת טעינת תוכנית אלא למטרות אחרות.

לשפת התכנות Java יש מחלקה מיוחדת ליצירת Splash screen, הנקראת java.awt.SplashScreen, ומטפלת בפונקציות של Splash screen תקני, כלומר הצגת תמונות במרכז המסך, והיעלמותן כשהחלון הראשי של התוכנה נפתח.

## ראו גם

* Usplash

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **Splash screen** בוויקישיתוף
* מידע על הסרת Splash screen שונים
* שתוכנה המסירה את רוב ה-Splash screen בחלונות
* גלריה של Splash screen רבים
* מידע כיצד ליצור את ה-Splash screen ב-PHP ו-GTK
* אוסף של Splash screen במערכת ההפעלה חלונות

## הערות שוליים
# פופאובר (ממשק משתמש)

פופאובר זה שייך לשורת המצב של gedit. הוא מכיל שתי תיבות סימון וכפתור בחירה.
**פופאובר** (באנגלית: **popover**) הוא רכיב בקרה גרפי מסוג מכל שמרחף מעל חלון האב שלו וחוסם כל אינטראקציה אחרת עד לבחירה. הוא יכול להכיל בתוכו מגוון רכיבי בקרה גרפיים, כגון תיבות סימון, לחצני בחירה או תיבת רשימה. כמו כל רכיב בקרה גרפי מסוג קונטיינר, הוא נועד לקבץ אלמנטים השייכים יחדיו ואינו אמור להיות נרחב.

רכיב בקרה גרפי מסוג פופאובר נכלל ב- GTK+ החל מגרסה 3.12.

אפל כללה פופאובר בהנחיות הממשק האנושי שלה. פופאוברים נמצאים בשימוש באינטרנט, ל-Bootstrap יש רכיב ליצירת פופאוברים, בדומה לאלה שנמצאים ב-iOS.

## הערות שוליים

 ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו**להרחיב אותו**.
# סרגל כלים

סרגל הכלים בגרסה של gedit באובונטו
**סרגל כלים** הוא רכיב בממשק משתמש גרפי, המופיע על מסך המחשב כשורה, טור או קובייה עם צלמיות המפעילות פונקציות בסיסיות בתוכנה.

סרגל הכלים הראשון הופיע בשנת 1973 על מחשב Xerox Alto.

הקונספט שעומד ביסוד סרגל הכלים הוא הנגשה של פונקציות שגרתיות באמצעות זמינות גבוהה וסימול ברור של הפונקציה. סרגל הכלים שהוא אחד מסימני ההיכר של מערכות הפעלה גרפיות, הצליח להוסיף כלי נוסף לשימוש נוח וקל בתוכנות השונות.

ישנם סוגים שונים של סרגלי כלים, בצורות ובגדלים. בחלק מסרגלי כלים נוסף טקסט מבהיר. וישנם כאלו שמהווים נקודת התחלה לפונקציות רבות, במיוחד בתוכנות גרפיות. עם הזמן השתכללו סרגלי הכלים, וכיום ניתן למצוא סרגלי כלים שכוללים לא רק כפתורים אלא אף תיבות רשימה משולבות ותפריטים נפתחים. על פי התפיסות המקובלות של יצירת ממשק משתמש אין ליצור סרגלי כלים שיש בהם יותר מ-8 כפתורים, בשל מוגבלותו של האדם להתייחס לכמות גדולה מדי של פריטים.

ניתן למצוא סרגלי כלים ברוב התוכנות בעלות ממשק משתמש הגרפי, כגון תוכנות משרדיות, תוכנות שרטוט ותכנון מכני ותוכנות עיבוד תמונה. כמו כן קיימות הרחבות לדפדפנים כגון אינטרנט אקספלורר ומוזילה פיירפוקס בצורת סרגל כלים. סרגלי כלים מתלווים גם למערכות הפעלה ולמנועי חיפוש מסוימים.

## קישורים חיצוניים

* סיני גז, שוק סרגלי הכלים בדפדפן רותח, באתר nrg

 ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו**להרחיב אותו**.
# מוסקט (רובה)

מוסקט בראון בס בריטי עם כידון
**מוסקט** (Musket) הוא רובה חלק קדח נטען־לוע בעל מצת פתיל ומאוחר יותר מצת חלמיש. המוסקט היה בשימוש נרחב מהמאה ה-17 עד למאה ה-19 והיה נפוץ במיוחד ביחידות חיל רגלים. לצד המוסקטים הכבדים והארוכים יחסית, נוצרו גם גרסאות מקוצרות שנקראו קרבין בעיקר לשימוש פרשים (בעיקר דרגונים וקרביניירים).

## מקור השם

לפי סברה אחת, מקור השם הוא במילה הצרפתית mousquette, סוג של נץ קטן. לפי סברה אחרת, מקור השם הוא במילה האיטלקית moschetto שמשמעותה זבוב קטן.

## הרובה

מוסקטרים בעמדות
המוסקט הוא פיתוח של הארקבוז - רובה בעל מצת פתיל, מסורבל ולא מדויק.

ההבדל העיקרי בין הרובים היה במשקל. רובה מוסקט, ששקל כשמונה ק"ג היה כבד מהארקבוז, ששקל כחמישה ק"ג, ולכן חייב הסתייעות בחצובה. היסטוריון בן התקופה, מארטן דוּ-בּאלֵיי (Martin du-Ballay 1495-1559), ציין כי בשנת 1521 ירו לראשונה רובאים מספרד בארקבוז על קלשון (*Fourchette*), אשר שימש כחצובה.

המוסקט היה מסורבל להפעלה בשל משקלו הכבד, ולכן במהלך המאה השבע-עשרה הופסק ייצורו של רובה זה. עם זאת, הכינוי "מוסקט" דבק בכל רובי הבריח-פתיל מאותה תקופה.

## היסטוריה

מן המאה ה-17 עד אמצע המאה ה-19, "המוסקט" היה נפוץ מאוד באירופה, המזרח התיכון ואמריקה, כנשק עיקרי של חיל הרגלים.

בסוף המאה ה-17 הומצא בריח הצור, והיה מתקדם הרבה יותר מרובי בריח פתיל שהיו בשימוש לפניו. מהר מאוד התפתח רובה בעל מצת חלמיש - הוא היה יותר מדויק מקודמו המסורבל. עם הזמן הפך "המוסקט" לנשק עיקרי של חיל הרגלים בשדה הקרב. במאה ה-18 החל השימוש בכידון רובה מוצמד לקנה. הרובים נעשו קלים יותר, וקוטר הקנה שלהם ירד.

## ראו גם

* מוסקטר
* מלחמות המוסקט
* בראון בס

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **מוסקט** בוויקישיתוף
* מוסקט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

## הערות שוליים

 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו**להרחיב אותו**.
# קנה (נשק)

תותח הוביצר בקוטר 240 מ"מ, שבו בולט הקנה הארוך
חתך לרוחב הקנה, המראה את שלושת סוגיו
קנה חרוק (של תותח 75 מ"מ מודל 1897)
ה**קנה** הוא מרכיב עיקרי בכלי נשק המשמשים לירייה, כגון אקדח, רובה, מרגמה ותותח. הקנה הוא בצורת גליל חלול, שדרכו עובר הקליע מיד עם הירייה – הצתת אבק השרפה יוצרת תגובה כימית מהירה המשחררת כמות גדולה של גזים בתחתית הקנה, ולחץ הגז הפתאומי שנוצר דוחף את הקליע לאורך הקנה ומעביר אליו כמות גדולה של אנרגיה קינטית עד לשחרורו של הקליע מלוע הקנה. הקנה עשוי בדרך כלל ממתכת, והוא מקנה לקליע את הכיוון שבו יעוף.

מאפיינים של קנים:

* קליבר: הקוטר הפנימי של הקנה. זהו המאפיין הידוע ביותר של הקנה, המאפיין פעמים רבות את כלי הנשק כולו. כך, למשל, "תותח 105 מ"מ" או "רובה טו-טו" (רובה שקנהו בקוטר 5.588 מילימטרים – 0.22 אינץ'). הקליבר של כלי ירייה מתוצרת בריטניה וארצות הברית מצוין באינצ'ים, ובמרבית המדינות האחרות – במילימטרים.
* מבנהו הפנימי של הקנה (הנקרא "קדח"). מבחינה זו הקנים הם משלושה סוגים:
	+ קנה חלק קדח.
	+ קנה מחורק, ובו חריטות דמויות סליל על הדופן הפנימית של הקנה, הגורם לקליע לצאת ממנו כשהוא מסתובב סביב ציר סיבוב. נועד בעיקר לקליעים שצורתם מוארכת, כאשר ציר הסיבוב נוצר לאורכו של הקליע והסיבוב המהיר של הקליע מייצב את כיוונו במהלך מעופו.
	+ קנה עם חתך בצורת מצולע.
* אופן הכנסת הקליע לקנה. במרבית כלי הירייה המודרניים הקליע נטען לבית הבליעה, הנמצא בקצהו האחד של הקנה, ונורה דרך קצהו האחר של הקנה. במרגמה נטען הפגז דרך הקצה שדרכו הוא נורה.
* אורך הקנה. הגדלת אורך הקנה משפיעה על מהירות הלוע המוקנית לקליע ותורמת לדיוק גדול יותר במעופו, אך מסרבלת את כלי הירייה. לעיתים (בעיקר בתותחים) נמדד אורך הקנה יחסית לקליבר שלו, למשל, קנה שאורכו "800 וקוטרו "16, יסומן כקליבר 50/"16. לעיתים מיוצר רובה בדגמים אחדים – דגם עיקרי בעל קנה ארוך, דגם פחות נפוץ, למשימות מיוחדות, בעל קנה מקוצר, ודגם נוסף, בעל קנה ארוך במיוחד, לצליפה.

בדרך כלל לכלי ירייה יש קנה יחיד, אך רובי ציד מצוידים לעיתים בקנה כפול, ותותחים מסוימים הם מרובי קנים (לתותח M61 וולקן, למשל, שישה קנים), לשם הגברת קצב הירי.

חלק חשוב בתחזוקתו של כלי ירייה הוא ניקוי הקנה, בפרט לאחר הירי.

## היסטוריה

הסינים, ממציאי אבק השרפה, השתמשו בקנים עשויים במבוק, שצורתו הטבעית היא כשל קנה. יצרנים אירופיים השתמשו תחילה בברזל חשיל (wrought iron). הסינים היו הראשונים לייצר קני תותחים מברזל יציקה. ברונזה ונחושת היו חביבים על יצרני רובים, בזכות קלות עיבודם ועמידותם בפני חלודה. תותחים קדומים היו עבים מאוד יחסית לקוטרם הפנימי. פגמי ייצור בקנים מוקדמים גרמו להתפוצצותם בעת הירי, עקב חוסר יכולתם לעמוד בלחץ שהופעל עליהם.

## קישורים חיצוניים
# MTBF

תרשים המתאר MTBF
**MTBF** (ראשי תיבות של **"Mean time between failures"**, בעברית "זמן ממוצע בין תקלות", או **זמב"ת**), הוא משך הזמן הממוצע שעובר בין סיום או פתרון לתקלה או כישלון מסוימים לבין תקלה או כישלון אחרים, במערכת או ברכיב מסוים של מערכת. מדד זה מבטא אמינות מערכת (אנ).

MTBF הוא מדד חשוב בבחירה בין מספר מוצרים קיימים, בהערכת ביצועים של מוצר מסוים, ובפיתוח של מוצרים חדשים. הנדסת אמינות הוא התחום בהנדסה, אשר עוסק בחישובים והערכות של MTBF, ולרוב הם מבוצעים באמצעות תוכנות לחיזוי אמינות, הפועלות לפי שיטות ותקנים שונים (כגון MIL-HDBK-217, Telcordia, Siemens Norm, FIDES). ערך MTBF שכזה נקרא MTBF חזוי, מוערך, או מחושב.

עם זאת, חיזוי ה-MTBF אינו מחליף מדידות מדויקות, וכאשר מוצר מסוים כבר קיים ופעיל, מחושב ערך ה-MTBF ישירות מנתוני הפעילות של המוצר.

## מושגים קרובים

ישנם מספר מושגים הקרובים ל-MTBF, והם שואפים לבטא בצורה מדויקת יותר את אופן פעילות הרכיב או המערכת, במצבים תקינים ובמצבי תקלה. הסיבה לכך, היא שמערכות רבות מכילות רכיבים שאינם קריטיים לפעולתן, וכשל ברכיבים אלו, אינו גורר כשל במערכת כולה. לדוגמה, קלקול במקלט רדיו אשר נמצא בכלי רכב, אמנם משפיע על ה-MTBF של הרכב כולו, אבל אינו מונע את השימוש הבטוח ברכב. מדד הדומה ל-MTBF אך משקף את המרכיבים הקריטיים של מערכת מסוימת - הוא ה- MTBCF (ראשי תיבות של "mean time between critical failures").

עקב הגדרתו של ה-MTBF בתור מדד לזמן בין תקלות, ישנה מעין הנחה סמויה, שאחרי התקלה יבוצע תיקון, והמערכת תשוב לפעול (עד התקלה הבאה). עם זאת, לעיתים יש שימוש ברכיבים או מערכות חד-פעמיים, אשר בעת תקלה הם מוחלפים באחרים. במצבים כאלו, נהוג להשתמש ב-MTTF (ראשי תיבות של "Mean time to failure"), המייצג את אורך הזמן הממוצע עד לתקלה (ולמעשה את אורך החיים של מוצר חד-פעמי).

## ראו גם

* FRACAS

## קישורים חיצוניים

* מחשבון קצב תקלות - תומך ב־MIL-217,‏ TELCORDIA ועוד 20 שיטות חיזוי אמינות
# כלי ירייה מתוצרת פרטית

**כְּלִי יְרִיָה מתוצרת פרטית** (מכונה גם **אקדח רפאים**) הוא כינוי לכלי ירייה תוצרת בית אשר אין לו מספר סידורי מסחרי. נעשה שימוש במונח בעיקר בארצות הברית מצד אקטיביסטים הקוראים להקפיד על רגולציה מצד הממשל של כלי נשק, מצד אקטיביסטים המצדדים בזכות לשאת כלי נשק, מצד רשויות אכיפת החוק ומצד גורמים שונים בתעשיית הנשק.

בעוד שבארצות הברית לאנשים להם אין רשות להחזיק בכלי ירי אסור לייצר, לרכוש או להחזיק בכלי ירי, משום שבארצות הברית הייצור הביתי של כלי ירי לשימוש אישי אינו נמצא תחת הסמכות של הממשל הפדרלי, אנשים המייצרים כלי ירי משלהם עשויים להצליח בכך מבלי שיתגלו משום שהם אינם כפופים לתקנות הנוגעות לבדיקת הרקע האישי מצד גורמי ממשל.

## ראו גם

* הדפסה תלת-ממדית

## קישורים חיצוניים

* I 3D-Printed a Glock to See How Far Homemade Guns Have Come - פורסם ב-vice.com ב-25 באוגוסט 2021
* ניו יורק טיימס, הם נקנים ברשת, נראים כמו צעצוע, אך קטלניים: המגפה החדשה שהורגת אמריקאים, באתר הארץ, 16 בנובמבר 2021

## הערות שוליים

 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו**להרחיב אותו**.
# פגיון

פגיון מהמאה ה-17
**פִּגְיוֹן** הוא כלי נשק קר, ארוך מסכין וקצר מהחרב שנועד לדקירה ולשיסוף. הפגיון מושחז לרוב משני צדיו, אך יש פגיונות חסרי פאה חדה והם משמשים לדקירה בלבד. ישנם סוגים רבים של פגיונות, כאשר סוגים רבים הותאמו לביצוע משימות ייעודיות ומיוחדות (כגון פגיונות הטלה, פגיונות דקירה סליקים, פגיונות חודרי שריון, פגיונות סיף שוברי חרבות ועוד).
הפגיונות הראשונים הופיעו בתקופת הברונזה, באלף ה-3 לפנה"ס, לפני החרב, שהתפתחה מפגיונות מוגדלים. פגיונות היוו כלי נשק משניים נפוצים בימי הביניים והרנסאנס וכן במאות ה-18 וה-19. פגיונות היו בשימוש לא רק על ידי לוחמים אלא כמעט בידי כל אדם שהיה זקוק לנשק להגנה עצמית כיון שקל להסתירו וקל לשאתו. הפגיונות היו קלים וזולים יחסית לחרב וקטנים בהרבה ממנה, לכן היוו נשק מצוין לשודדים, מתנקשים (פגיונות "סטילטו"), סוחרים ופשוטי העם.

ביחידות הקומנדו משתמשים היום בפגיון שלהבו חד מצדו האחד ומשונן מצדו השני, הנקרא "סכין קומנדו" – פגיון רב-תכליתי המיועד להישרדות בשטח, אך גם לתקיפה שקטה והגנה עצמית.

מקור המילה העברית הוא במילה הלטינית פוגיו (pugio), סוג של פגיון שהיה בשימוש של החיילים הרומים בתקופת המשנה.

חנג'אלי הוא סוג של פגיון הנפוץ באזור הקווקז.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **פגיון** בוויקישיתוף
* פגיונות, דף שער בספרייה הלאומית

 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו**להרחיב אותו**.
# ס.ל.א מרשל

סמואל ליימן אטווד מרשל
Samuel Lyman Atwood Marshall|  |
|
לידה |
18 ביולי 1900 ארצות הברית |
|
פטירה |
17 בדצמבר 1977 (בגיל 77) ארצות הברית |
|
מקום קבורה |
טקסס  |
|
מדינה |
ארצות הברית  |
|
כינוי |
ס.ל.א |
|
השכלה |
תיכון אל פאסו  |
|
פרסים והוקרה | * כוכב הארד
* לגיון ההצטיינות של ארצות הברית בדרגת לגיונר
 |
|
שירות צבאי |
|
השתייכות | הצבא האמריקני צבא ארצות הברית |
|
דרגה |  בריגדיר גנרל |
|
תפקידים בשירות |
|
ההיסטוריון הראשי של צבא ארצות הברית |
|
פעולות ומבצעים |
|
מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה מלחמת קוריאה |
|
עיטורים |
|  לגיון ההצטיינות  כוכב הארד |

בריגדיר גנרל **סמואל ליימן אטווד מרשל** (באנגלית: **Samuel Lyman Atwood Marshall**;‏ 18 ביולי 1900 – 17 בדצמבר 1977) היה ההיסטוריון הקרבי הראשי של צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה ובמלחמת קוריאה.

## ביוגרפיה

מרשל נולד בעיירה קטסקיל במדינת ניו יורק. במלחמת העולם הראשונה שֵרת בצבא ארצות הברית בדיביזיית הרגלים 90, אולם לא השתתף בלחימה. בשנת 1919 הוסמך לקצונה.

במלחמת העולם השנייה שימש מרשל כהיסטוריון הקרבי הראשי של הצבא בדרגת בריגדיר גנרל. הוא סייר בזירות קרב רבות וראיין מאות חיילים וקצינים מהם גבה עדות על הקרבות בהם השתתפו. בין הקצינים שרואיינו על ידו ניתן למנות את ריצ'רד וינטרס ורוברט קול.

מחקרו החשוב ביותר פורסם בספרו "**אנשים מול אש**". בספרו קבע מרשל ש-75% מכלל לוחמי הרגלים בצבא האמריקאי כלל לא ירו בנשקם במהלך הקרב, וכי יש לשפר את הכשרת הלוחמים הן בתחום השימוש בנשק החדיש והן בתחום ההתמודדות המנטלית וההסתגלות של הלוחמים לעוצמת האש שמפעיל האויב בקרב. מרשל מציע במחקרו כי החיילים יחונכו להרבות בירי בעת לחימה וכי על המפקד להקפיד ולהורות על אנשיו לפתוח באש ולהוסיף ולירות. הספר ניתן בצה"ל כשי לבוגרי קורסי פיקוד בחיל הרגלים, ובהם קורס קצינים וקורס מפקדי כיתות, וללוחמי ומפקדי יחידות מובחרות.

## ספרים פרי עטו

* "**הם צנחו בלילה**", הוצאת מערכות, מאנגלית: אהרן אמיר
* "**אנשים מול אש**", הוצאת מערכות, 1956, מאנגלית: עוזי נרקיס
* "**גבעת קדל חזיר קרבות קוריאה**", הוצאת מערכות, 1959. הופק לקולנוע בשם "גבעת הדמים" בכיכובו של גרגורי פק.

## קישורים חיצוניים

* בעז זלמנוביץ ועוזי בן שלום, הגורם האנושי, ביטאון ביבשה גיליון 9, ‏ אפריל 2009.
* ס.ל.א מרשל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* סמואל לימן אטווד מרשל (1900-1977), דף שער בספרייה הלאומית

## הערות שוליים
# סכין מטבח

מגוון סכיני מטבח
**סכין מטבח** היא כל סכין המשמשת להכנת מזון. סכיני מטבח קיימים בצורות, גדלים וסוגים שונים, וכל אחד מהם מותאם למשימות מסוימות כגון חיתוך, פריסה, קיצוץ וגילוף. בעוד שניתן בפועל להשתמש רק במספר מצומצם של סכינים רב-תכליתיים – בעיקר סכין שף, קופיץ, סכין חיתוך קטנה, וסכין לחם – קיימים גם סכינים ייעודיים למשימות ספציפיות, כגון סכין לפילוט דגים או סכין יפנית מסוג ינאגיבה לפריסת סשימי.

העיצוב של סכין המטבח והחומר ממנו הוא עשוי יכולים להשפיע מהותית על היעילות והנוחות בשימוש. סכיני מטבח מיוצרים ממגוון חומרים, כאשר הנפוצים ביותר הם נירוסטה, פלדת פחמן, ופלדת אל-חלד. גם לידיות של סכיני המטבח קיימים חומרים שונים, לרבות עץ, פלסטיק ומתכות, כאשר עיצוב הידית משפיע רבות על נוחות האחיזה והשימוש.

## היסטוריה

### מראשית התקופות: סכיני אבן

הסכינים הראשונים ששימשו להכנת מזון היו עשויים מאבן. כלי חיתוך מסותתים נמצאו באתרים פרהיסטוריים המתוארכים ללפני כ-2.5 מיליון שנה.

בתקופה הנאוליתית (בערך 4300–2000 לפנה"ס) החלו להופיע סכיני אבן מלוטשים עם ידיות עשויות עצם או עץ, ששימשו לציד ולעיבוד מזון.

### תקופת הברונזה והברזל: סכינים מתכתיים

סביב 3000 לפנה"ס החלו להשתמש בסכיני נחושת וברונזה, אך הם היו רכים ונשחקו במהירות.

המצאת סכיני ברזל ופלדה (בערך 1000 לפנה"ס) הביאה למהפכה משמעותית, שכן להבים אלו היו חדים ועמידים יותר.

### ימי הביניים והעת החדשה

בימי הביניים, סכיני פלדה הפכו לנפוצים והיוו סמלי סטטוס.

בתקופה המודרנית, במיוחד לאחר המהפכה התעשייתית, ייצור המוני של סכינים הביא לזמינות רחבה של סכיני מטבח איכותיים לכל בית.

## שימושים מסורתיים בתרבויות שונות

סכיני מטבח התפתחו בהתאם למטבחים השונים ברחבי העולם:

- בסין, סכין ה-ציידאו (菜刀) משמשת ככלי חיתוך רב-תכליתי לפריסת ירקות, בשר ודגים.
- ביפן, קיימים סוגים שונים של סכינים יפניות כגון דבה (סכין כבדה לפירוק דגים) וינאגיבה (להב דק במיוחד לסשימי).
- באירופה, במהלך ימי הביניים, סכינים שימשו גם ככלי אישי בארוחה, עד שהוחלפו בסכו"ם ייעודי במאה ה-17.
- בקהילות האינואיטים בקוטב הצפוני, נעשה שימוש בסכין ה"אולו" (Ulu) בעל הלהב המעוגל לקיצוץ מזון ועיבוד עור.

## חידושים מודרניים

### פלדת אל-חלד

בשנת 1913 פותחה לראשונה פלדת אל-חלד, שהפכה את סכיני המטבח לעמידים יותר בפני חלודה וקורוזיה.

### להב משונן לסכין לחם

הפטנט הראשון על סכין לחם בעל להב משונן נרשם בשנת 1919, והוא אפשר חיתוך יעיל של לחם בעל קרום קשה מבלי למעוך את פנים הלחם.

### סכינים קרמיות

בשנות השמונים של המאה העשרים, פותחו סכינים בעלי להב קרמי מחומרי זרקוניה, אשר חדים מאוד ושומרים על חדותם זמן רב יותר מאשר פלדה רגילה.

### סכין חשמלית

בשנת 1964 הומצאה הסכין החשמלית הראשונה, אשר כוללת להבים משוננים המונעים על ידי מנוע חשמלי לצורך פריסה מהירה של מזון.

## ראו גם

* בישול
* כלי
* סכו"ם
* סנטוקו

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **סכין מטבח** בוויקישיתוף
* היסטוריה של סכינים

## הערות שוליים

 ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו**להרחיב אותו**.
# אולר

אולר שווייצרי
אולר מתקופת רומא העתיקה (שמאל) ולצידו אולר משוחזר דומה
**אולר** הוא סכין מתקפלת עם להב אחד או יותר, שמותאם לנשיאה בכיס.

אורך להבי האולר יכולים לנוע בין 2 ס"מ עד 30 ס"מ[דרוש מקור]; אורך להב טיפוסי הוא 5–15 ס"מ.

אולרים הם כלים רב שימושיים, וניתן להשתמש בהם למטרות רבות, כגון חיתוך מזון, פתיחת מעטפות, חיתוך חבלים, ואף ככלי להגנה עצמית. רבים מהאולרים מאובזרים, בנוסף לסכין, גם בכלים אחרים כגון מספריים, פותחן בקבוקים ופחיות, חולץ פקקים, פצירה ועוד.

המילה אולר נזכרת לראשונה בלשון חכמים אך לא ברור מה מקורה.

## היסטוריה של האולר

הלהבים המתקפלים הראשונים יוצרו על ידי נפחים אירופאים באמצע המאה ה-18 והם שימשו ככידונים מתקפלים על תותחים ומרכבות. באמצע המאה ה-19, נוצרו הדוגמאות האמיתיות הראשונות של אולרים. ובדיוק כמו היום, היו מגוונים בדגמים ובאיכות. בעוד שחלקם היו סכינים קלאסיות עם ידיות עץ ולהבי ברזל, אחרים היו קלאסיים ויקרים יותר, עם חיזוקים מסגסוגת כסף וידיות איילים.

במהלך המאה ה-19, ייצור האולר נעשה נפוץ יותר. אומנים צרפתים, ספרדים ואמריקאים החלו כולם להתחרות עם הקישוטים הייחודיים שלהם ושימושים מעשיים חדשים. מלבד השימוש ככלי וכלי נשק, האדמירל הצרפתי d’Estaing השתמש בסכינים שנעשו במיוחד בספינתו שיכולים לשמש גם כסכו"ם.

לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית, ייצור האולרים נעשה מתועש. מה שהביא למגוון רחב של דגמים שונים ולעלות נמוכה יותר, מה שהפך את הסכינים הללו לפופולריים עוד יותר.

בשנות ה-50, האולרים היו נפוצים בכל מקום. יצרנים ברחבי העולם מכרו את הדגמים שלהם, בעיקר פרסמו אותם כאולרי כיס מעולים עבור חקלאים, ציידים וחוואים שזקוקים לכלי חיצוני קומפקטי, מהיר ורב-תכליתי.

בעוד שבאמריקה Schrade היה היצרן המוביל של האולרים, חיילים שהגיעו מאירופה הביאו סוויץ' איטלקי אטרקטיבי בשם סטילטו. קונים אמריקאים היו מסונוורים מההמצאה האיטלקית הזו בדיוק בגלל שהיא לא הייתה מעשית כמו הדגמים האמריקאים. במקום להב חיתוך חד, סטילטו תוכנן כנשק התקפה - מחודד ומאיים.

עם זאת, ב-1950 העיתון היומי האמריקאי הפופולרי Women's Home Companion פרסם מאמר בשם "הצעצוע שהורג". האולרים הוגדרו כאשם העיקרי בבעיה עם עליית רמות הפשיעה שיצאה מכלל שליטה. מחבר המאמר ג'ק האריסון פולק תיאר את האולרים כמסוכנים כמו אקדחים ואמר שהם נועדו לאלימות ולשימוש על ידי חברי כנופיה.

לא עבר זמן רב עד שאחרים קפצו על העגלה והצטרפו לתעמולה נגד אולרים, במהלך שנות ה-50, פרסומים רבים אחרים פרסמו מאמרים בגנות אולרים ככלי נשק מרושעים, קטלניים וקראו לחוקים חדשים שיאסרו על השימוש בהם.

## אולר בחוק

בניגוד לסכין, אולר הוא לרוב מכשיר המותר לנשיאה מבחינה חוקית. לעיתים, קיימות מגבלות שונות על גודל הלהב, ותכונות אחרות, כגון היכולת לנעול את הלהב כאשר הוא פתוח, כדי להבטיח שלא יוכל לשמש ככלי נשק מסוכן.

בחוק הישראלי נשיאת אולר מותרת. אולר מוגדר כסכין מתקפלת שאורך להבה אינו עולה על עשרה סנטימטרים ושלא ניתן להפכה, בעזרת קפיץ או באמצעי אחר, לסכין שלהבה קבוע. למרות זאת, יש איסור לשאת אולר במקומות כגון מוסדות חינוך, בתי אוכל, מועדונים, אולמי משחקים, מגרשי ספורט ומקומות בהם נערכים מופעים.

## ראו גם

* אולר שווייצרי
* לדרמן
* אולר קפיצי

## קישורים חיצוניים

* הניו יורק טיימס, עכשיו "הסכין של המיעוטים" חוקית, באתר הארץ, 7 ביוני 2019

## הערות שוליים

 ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו**להרחיב אותו**.