Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# מאונט

דוגמה למצב מאונט
**מאונט** (בתרגום חופשי "רכיבה") היא פוזיציה (מצב או עמדה) שולטת באמנויות הלחימה אשר עוסקות בגראפלינג.

בפוזיציה זו, יושב הלוחם על גו יריבו כששוקיו נחות על המזרן ופניו פונות לכיוון ראש יריבו. עמדה זו נחשבת עמדה שולטת ברוב תורות הלחימה, מכיוון שהיא משאירה את המתמודד התחתון חשוף למגוון גדול של תקיפות: מאגרופים ומרפקים עד בריחים וחניקות, ולא משאירה לו יכולת התקפית. עמדה זו משאירה למתמודד התחתון אופציות בודדות, אשר רובן הן מאבק על עמדה טובה יותר, כגון גארד, ולא על הכנעה. עמדה זו נחשבת עמדת יתרון מובהקת גם באומנויות הגראפלינג ה"טהורות" בהן לא נהוג שימוש בהכאות (כגון היאבקות או ג'ו ג'יטסו ברזילאי) וכן באומנויות כגון MMA ותורות הגנה עצמית שונות.

## וריאציות של המאונט

* **מאונט רגיל** - המתמודד נח על גו יריבו, פנים כלפי פנים. עמדה זו נותנת למתמודד העליון שליטה רבה על פלג גופו התחתון של יריבו, ומונעת ממנו ניסיונות התגלגלות על הצד, אך מאפשרת לתחתון תווך תנועה מסוים כלפי מעלה, מכיוון שמשקל גופו של העליון נח על המותניים ולא על הכתפיים. בנוסף המתמודד התחתון יכול לנסות "ללכוד" את רגלי יריבו ולנסות לבצע הפיכה (sweep).
* **מאונט יציב** - המתמודד נח על גו יריבו ונשען על ידיו הנחות מעבר לראש היריב. עמדה זו נותנת למתמודד העליון יציבות רבה יותר ובכך ממזערת עוד יותר את אופציות התקיפה של יריבו, אם כי היא מחלקת את משקל הגוף בצורה מפוזרת יותר ומאפשרת לתחתון כושר תנועה גדול יותר.
* **מאונט גבוה** - בו הלוחם נח על חזהו של היריב ולא על מותניו. עמדה זו נותנת ללוחם העליון שליטה רבה יותר על כתפיו של יריבו, אבל מאפשרת ללוחם התחתון לנסות לברוח מתחתיו, מכיוון שמשקל גופו של יריבו רחוק ממותניו. בנוסף המתמודד התחתון לא יכול ללכוד את רגלי יריבו, דבר שמסכן את העליון.
* **מאונט S** - בו שוקה אחת של הלוחם נמצאת מתחת לראש יריבו, כמעיין כר, בעוד השנייה ממוקמת כרגיל. לעמדה זו ישנם כל החסרונות והיתרונות של המאונט הגבוה, אך בנוסף היא מונעת המתמודד התחתון להזיז את פלג גופו העליון כמעט לחלוטין ומאפשרת יציאה מהירה יותר לבריחים. היא גם פחות יציבה, מה שמאפשר לתחתון לפעול בדרכים שונות על מנת להשיג עמדה טובה יותר.
* **מאונט הפוך** - עמדה בה המתמודד העליון נח על גו יריבו כשפניו פונות לכיוון רגליו. עמדה זו מאפשרת למתמודד העליון לתקוף בבריחים את הקרסוליים והברכיים אך מונעת ממנו להתגונן מפני ניסיונות הפיכה.

## ראו גם

* ג'ו ג'יטסו ברזילאי
* ג'ו ג'וטסו
* גארד (עמדה בקרב קרקע)

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **מאונט** בוויקישיתוף
# פריזבי

פריזבי של חברת Wham-O
**צלחת מעופפת** או **פריזבי** (נכתב לעיתים כ**פריסבי**) היא עיגול פלסטי בקוטר 20–25 סנטימטר בעלת קימור בשפתה, משקלה של צלחת פריזבי מקצועית עומד על 175 גרם. על הצלחת המעופפת פועל כוח עילוי כאשר היא נעה באוויר, וכך ניתן למסור אותה מאדם לאדם.

## רקע והיסטוריה

המשחק עם הצלחת המעופפת, שמזכיר את הדיסקוס היווני העתיק, נמשך אלפי שנים. ביוון העתיקה, כבר בשנת 708 לפני הספירה, נערכו תחרויות זריקת דיסקוס, שביססו את השם של צלחת שטוחה זו. ב-1871, ויליאם ראסל פריזבי הקים בעיר ברידג'פורט שבקונטיקט מאפייה בשם "חברת המאפים של פריזבי", שהתמחתה בפאי בתבניות פח עגולות. בשנת 1947, וולטר פרדריק מוריסון מלוס אנג'לס, שהיה בעל חזון, הבחין בפופולריות של משחק זריקת התבניות מהמאפייה וראה בכך הזדמנות עסקית. יחד עם וורן פרנסיוני, הם פיתחו בשנת 1948 גרסה פלסטית משופרת לצלחת המעופפת, ששונה מהתבניות הפחיות והייתה מדויקת ונשארה באוויר יותר זמן, והמציאו את הצלחת המעופפת המודרנית.

פריזבי הוא סימן מסחרי רשום של חברת Wham-O , אך משמש גם כשם גנרי לחפץ זה.

##### הפיזיקה מאחורי הצלחת המעופפת

הפיזיקה שעומדת מאחורי הצלחת המעופפת מתמקדת בשני מושגים עיקריים: עילוי שגודלו נקבע על ידי עקרון ברנולי ויציבות גירוסקופית. כאשר הצלחת מעופפת, היא מתנהגת כמו כנף, כאשר העילוי נובע מהכוחות האווירודינמיים הפועלים עליה. הכוחות הללו אינם מאוזנים, בגלל הפרש המהירויות היחסיות של האוויר משני צידי הצלחת, נדרש תנע זוויתי גבוה כדי לשמור על יציבותה. התנע הזוויתי הנוצר עקב סיבוב הצלחת מסייע לשמור על טיסה יציבה.

## אולטימייט פריזבי

 ערך מורחב – **אולטימייטאולטימייט** או **אולטימייט פריזבי**, הוא משחק ספורטיבי ותחרותי, ללא מגע בין שחקנים, ובו משתמשים בפריזבי במקום בכדור. המשחק מתנהל על מגרש דשא או חול ים בגודל דומה למגרש כדורגל, בו שני שטחי הבקעה הסמוכים לצלעותיו הצרות, בדומה למגרש פוטבול. מטרת כל צד במשחק היא להעביר את הפריזבי אל שטח ההבקעה של הקבוצה היריבה.

אולטימייט פריזבי משלב את האלמנטים הטובים ביותר מענפים כגון כדורגל, כדורסל ופוטבול אמריקאי לספורט אחד אלגנטי, תובעני ופשוט אך מרתק. כדי להתחרות ברמות הגבוהות, משחקן אולטימייט נדרשת רמה של סיבולת, מהירות וזריזות.

## ראו גם

* זריקת דיסקוס
* דיסק גולף
* פריזבי לכלבים

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **פריזבי** בוויקישיתוף
## הערות שוליים
# יערה כחולה

| יערה כחולה |
| --- |
|  |
| מצב שימור |
| conservation status: least concern **ללא חשש** (LC)‏ |
| מיון מדעי |
| ממלכה: | צומח |
| מערכה: | בעלי פרחים |
| מחלקה: | דו-פסיגיים |
| סדרה: | שלמונאים |
| משפחה: | יערתיים |
| סוג: | יערה |
| מין: | **יערה כחולה** |
| שם מדעי |
|  *Lonicera caerulea* ‏לינאוס, 1753 |

**יערה כחולה** (שם מדעי: *Lonicera caerulea*) היא מין של שיח נשיר ממשפחת היערתיים. תפוצתה בחצי הכדור הצפוני הממוזג במדינות כמו קנדה, יפן, רוסיה ופולין.

## מידע כללי

בניגוד לשאר המינים במשפחתה, היערה הכחולה אינה שיח מטפס אלא שיח קטן הצומח לגובה 1.5–2 מטר. הפרי בצבע כחול וצורתו מלבנית. הקטיף בסוף האביב ובתחילת הקיץ. הפירות מוכנים לקטיף כאשר השכבה הפנימית סגולה כהה או כחולה. שיח יערה כחולה מתחיל להניב יבול משמעותי (כ-3 קילוגרמים) כשהוא בן 3–4 שנים. השיח מניב יבול משמעותי עד 30 שנים.

ניתן להשתמש ביערה כחולה במאפים להכנת ריבות, מיץ, גלידות, יוגורט, רטבים, סוכריות ויין. היערה הכחולה עמידה לקור ויכולה לשרוד בטמפרטורה נמוכה במיוחד של 47 מעלות מתחת לאפס.
מחלת הקימחון עלולה לפגוע בשיח, בדרך כלל לאחר הבשלת הפירות (מאמצע הקיץ עד סופו).

בניגוד ליערה הכחולה שפירותיה אכילים, המינים בישראל ממשפחת היערתיים הם רעילים (יערה איטלקית למשל).

פריחה של יערה כחולה
## גלריה

* שיח של יערה כחולה עם פרות
* שיח בוגר של יערה כחולה בפריחה
* מוצרים של יערה כחולה בחנות ביפן

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **יערה כחולה** בוויקישיתוף

* יערה כחולה, באתר ITIS (באנגלית)

* יערה כחולה, באתר המרכז הלאומי למידע ביוטכנולוגי (באנגלית)

* יערה כחולה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)

* יערה כחולה, באתר Tropicos (באנגלית)

* יערה כחולה, באתר GBIF (באנגלית)

* יערה כחולה, באתר The Plant List (באנגלית)

* יערה כחולה, באתר האינדקס הבין-לאומי לשמות צמחים (באנגלית)
* ‏ מידע על יערה כחולה.

## הערות שוליים
# אולימפיאדת אוסלו (1952)

אולימפיאדת החורף אוסלו 1952|  |
|
עיר מארחת |
אוסלו, נורווגיה |
|
מדינות משתתפות |
30 |
|
ספורטאים משתתפים |
694 |
|
תחרויות |
22 תחרויות ב-6 ענפים |
|
טקס הפתיחה |
14 בפברואר 1952 |
|
טקס הנעילה |
25 בפברואר 1952 |
|
נפתח רשמית על ידי |
נסיכת ראנגכילד |
|
השביע את המשתתפים |
טורנביורן פלקנגר |
|
הדלקת הלפיד האולימפי |
אייגיל ננסן |
|
האצטדיון הראשי |
אצטדיון ביסלט, אוסלו |
|
הערים שהתמודדו על האירוח |
לייק פלאסיד, קורטינה ד'אמפצו |
|
→ אולימפיאדת סנט מוריץ (1948)
אולימפיאדת קורטינה ד'אמפצו (1956) ←
 |

**אולימפיאדת החורף השישית** הייתה אולימפיאדת חורף נערכה מ-14 בפברואר עד 25 בפברואר 1952 בעיר אוסלו שבנורווגיה.

דיונים על אירוח משחקי החורף האולימפיים בעיר אוסלו החלו עוד בשנת 1935; העיר רצתה לארח את המשחקים האולימפיים בשנת 1948, אך עקב הצורך בשיקום נורווגיה מהכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה, הדבר לא התאפשר. במקום זאת, נבחרה אוסלו לארח את המשחקים ב-1952.

כל מתחמי התחרות היו באזור המטרופולין של אוסלו למעט תחרות הסקי האלפיני, אשר נערכו כ-70 ק"מ מהעיר. לצורך אירוח התחרויות נבנו בעיר תשתיות מתאימות, נבנה בית מלון חדש עבור אנשי התקשורת ואורחים, בנוסף לשלושה מתחמי מגורים לספורטאים ולמאמנים. מתחמי מגורים אלה היו למעשה הכפר האולימפי שהוקם במיוחד לצורך אירוח תחרויות אולימפיות. העיר אוסלו נשאה בעיקר הנטל הכספי של אירוח המשחקים, תמורת ההכנסות הנילוות.

במשחקים השתתפו 694 ספורטאים שייצגו 30 מדינות, שהשתתפו בארבעה תחומים של ספורט חורף ב-22 מקצים. יפן וגרמניה חזרו להשתתף בתחרויות החורף, לאחר שלא השתתפו באולימפיאדת סנט מוריץ (1948), בעקבות מלחמת העולם השנייה. את גרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה ייצגו ספורטאים מחלקה המערבי בלבד, מאחר שספורטאים מזרח גרמניים (בשטחים שנכבשו על ידי ברית המועצות במלחמה) סירבו להתחרות עמם כצוות מאוחד. הייתה זו הפעם היחידה בהיסטוריה שבה השתתף חבל הסאר במשחקים האולימפיים בנפרד מגרמניה. פורטוגל וניו זילנד השתתפו לראשונה במשחקי החורף האולימפיים, ולראשונה הורשו נשים להשתתף בתחרות סקי למרחקים.

## מדליות

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום | מדינה | **זהב** | **כסף** | **ארד** | סך הכל |
| 1 | נורווגיה נורווגיה (מארחת) | 7 | 3 | 6 | 16 |
| 2 | ארצות הברית ארצות הברית | 4 | 6 | 1 | 11 |
| 3 | פינלנד פינלנד | 3 | 4 | 2 | 9 |
| 4 | גרמניה גרמניה | 3 | 2 | 2 | 7 |
| 5 | אוסטריה אוסטריה | 2 | 4 | 2 | 8 |
| 6 | איטליה איטליה | 1 | 0 | 1 | 2 |
| קנדה קנדה | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 8 | בריטניה בריטניה | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 9 | הולנד הולנד | 0 | 3 | 0 | 3 |
| 10 | שוודיה שוודיה | 0 | 0 | 4 | 4 |
| 11 | שווייץ שווייץ | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 12 | הונגריה הונגריה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| צרפת צרפת | 0 | 0 | 1 | 1 |
| סך הכל | 22 | 22 | 23 | 67 |

## קישורים חיצוניים

* אתר האינטרנט הרשמי של אולימפיאדת אוסלו (באנגלית)
* אתר של הוועד האולימפי
* Oslo 1952 (אורכב 26.08.2006 בארכיון Wayback Machine) – הדו"ח הרשמי
* אולימפיאדת אוסלו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

## הערות שוליים
# אורך

בגאומטריה תלת־ממדית, אורך (length) הוא אחד משלושת ממדי המרחב, יחד עם גובה ורוחב, כפי שמודגם בתיבה שבאיור
אורכים שונים ביחס להספקטרום האלקטרומגנטי
**אורך** הוא גודל פיזיקלי המתאר ממד של אובייקט. השימוש במונח זה נפוץ בתחומים רבים בהם: מתמטיקה, פיזיקה, אדריכלות, כימיה וכמו כן בתחומים יום יומיים, כגון נהיגה. בפיזיקה ובהנדסה אורך משמש לעיתים כמילה נרדפת למרחק.

האורכים מיוצגים בשלושת הממדים על פני שלושה צירים, שלרוב מסומנים כציר X, כציר Y וכציר Z.

כאשר אומרים שיש למלבן אורך ורוחב. אורך הוא הצלע הארוכה יותר, והרוחב הוא הצלע הקצרה יותר מבין השניים.

יישנם סוגים שונים של מערכות יחידות אורך, למשל:

* שיטת מטר: סנטימטר – דצימטר – מטר – קילומטר. שימושית יותר בתחום הפיזיקה שכן ההמרות בין הגדלים פשוטות מבחינה מתמטית: 1 דצימטר = 10 סנטימטר, 1 מטר = 10 דצימטר, 1 ס"מ = 10 מ"מ
* השיטה האנגלית: אינץ' – רגל – יארד – מייל. שיטה זו מתבססת על גדלים יום יומיים: אינץ' אורכו כגודלה של זרת, רגל (פוט) אורכה כאורך רגל של אדם וכן הלאה.
* השיטה האסטרונומית: מיועדת למדידת אורכים עצומים והיחידות בהתאם – יחידה אסטרונומית – שנת אור – פרסק ועוד.

בתקופת התנ"ך נהגו למדוד אורך ביחידת מידה בשם "אמה" ואורכה כאורך אמה ממוצעת של אדם. כמו כן היו היחידות טפח וזרת. ניתן לראות כי בתקופה זו הסתמכו על אמות מידות אנושיות, למרות שכבר בעולם העתיק נמצאו עדויות לסרגלים (במידות עתיקות), אשר מהווים אמת מידה תקנית.

## ראו גם

* יחידות מידה לאורך
* מידת לבג (הכללה של מושג האורך על הישר הממשי)
* סדר גודל

## קישורים חיצוניים

* מחשבון להמרת מרחקים
* scale of universe כלי להמחשת גדלים
* אורך, באתר MathWorld (באנגלית)
# מאוואשי

טקס מקדים לקרבות סומו, בו מוצגים מספר סוגי לבוש
**מאוואשי** (ביפנית: **回し** או **廻し**) הוא הבגד אותו לובשים מתאבקי הסומו (הנקראים ריקישי). בגד מינימליסטי זה הוא בעל חשיבות רבה מאוד בקרבות, משום שאסור לו ליפול מגופו של המתאבק, דבר הגורם לפסילתו. אך הדבר נדיר מאוד, שכן כורכים את המאוואשי היטב סביב גופם של מתאבקי הסומו בהיעדר כל ספק שיישאר צמוד לגופם.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **מאוואשי** בוויקישיתוף
 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט ובנושא טקסטיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו**להרחיב אותו**.
# היאבקות יוונית

צמד מתאבקים על גבי טטרדרכמא מאספנדוס
**היאבקות** (ביוונית עתיקה: **Πάλη**) הייתה אחד מענפי ספורט הלחימה המאורגנים והפופולריים ביותר ביוון העתיקה.

היוונים חילקו את ההיאבקות לשני סוגים עיקריים. הסוג הראשון הוגדר כהיאבקות זקופה או עילית, ובמסגרתו המתמודד היה צריך להשיג שלוש נקודות כדי לנצח. נקודה הושגה כאשר היריב נגע בקרקע עם הגב הכתף או הירך שלו, יצא מזירת ההיאבקות, או היה מוכן להודות בתבוסה (בדומה לג'ודו בימינו). המתמודדים עלו לזירת המשטח החולי בזוגות, שנקבעו לאחר הפלת גורל, ומתוך כך לא התקיימה הפרדה בין משקלי הגוף של המתחרים, כמקובל בעידן המודרני. היריבים עמדו זה מול זה, ברכיהם כפופות, צווארם בין הכתפיים וידיהם שלוחות לפנים כדי ללפות את אמת יד היריב כבסיס ליישום תכסיסי ההטלה המנופית.

הסוג השני נקרא "פאנקרטיון" (Παγκράτιον - "קרב כולל"). ספורט זה היווה שילוב בין היאבקות לאגרוף, אשר פרט לנשיכה ולפגיעה באיברים רגישים כמו אף, פה ועיניים, לא חלו הגבלות כלשהן על היריבים, כולל בעיטות. זירת ההתמודדות הייתה חולית, תחוחה ורטובה (כמעט בוצית). הבוציות הקנתה חלקלקות והקשתה על הלפיתה. הזירה נועדה מחד לרכך את נפילת המתמודדים ומאידך לעודד פיתוח טכניקה גבוהה של אחיזות ונעילות. הפנקראטיון הסתיים, בשונה מההיאבקות הזקופה, בהודעת אחד היריבים על כניעתו: בדרך של הרמת יד מקובלת.

פאנקרטיון היה ספורט מסוכן, ולפיכך הוא התקיים תחת פיקוח הדוק של שופטים, שהיו מצוידים במקלות שבהם חבטו באחד מהמתמודדים במקרה שעבר על אחד מהכללים. כמו רוב המשחקים ביוון העתיקה, המתמודדים היו עירומים ומשחו את גופם היטב בשמן לפני כן.

ההיאבקות מופיעה כבר בחיבור הקדום "איליאדה". היא הייתה אחד מענפי הספורט שבהם התחרו במשחקים האולימפיים ביוון העתיקה. אחד האלופים האולימפיים המפורסמים והפופולריים ביותר ביוון העתיקה היה מילו מהעיר קרוטון שבאיטליה (המאה ה-6 לפנה"ס). על פי המסופר, כוחו היה כה רב, עד שכאשר קשר חוט על מצחו, עצר את נשימתו ומילא דם בוורידים, החוט נקרע. הוא זכה שש פעמים בתחרויות ההיאבקות באולימפיה, עד שהובס בפעם השביעית בידי בחור צעיר, שלאחר מכן סירב לקרב חוזר.

## ראו גם

* אגרוף ביוון העתיקה
* ספורט ביוון העתיקה
* פאנקרטיון

## הערות שוליים
# ולדיסלב

**האם התכוונתם ל... ולדיסלב הראשון (ארוך האמה)
* ולדיסלב השני, שליט ולאכיה
* ולדיסלב השני, מלך בוהמיה והונגריה
* ולדיסלב השני, הגולה
* ולדיסלב השלישי, מלך פולין והונגריה
* ולדיסלאב הרביעי, מלך פולין

|  |  |
| --- | --- |
| פירושונים |  זהו דף פירושונים, שמטרתו להבחין בין ערכים שונים בעלי שם דומה.

 אם לא מצאתם ברשימת הפירושונים את הערך שהתכוונתם אליו, נסו:
* דפים ששמם מתחיל ב”ולדיסלב“
* דפים ששמם מכיל ”ולדיסלב“
* חיפוש ”ולדיסלב“ בוויקיפדיה
 |
# תואר כבוד

מרטין גילברט (במרכז) בטקס קבלת תואר דוקטור לשם כבוד באוניברסיטת בן-גוריון בנגב
**תואר לשם כבוד** הוא תואר המוענק לאדם או לארגון כהוקרה על פעילותו או מעלותיו.

לעיתים כולל התואר שם זהה או דומה לתואר הכולל סמכות ואחריות רשמיים, אך האדם לו מוענק תואר הכבוד לא נושא בחובות כלשהן, מלבד החובות הטקסיות הנלוות לתואר זה.

תוארי כבוד מוענקים במסגרת מגוון תחומים, כגון תארים אקדמיים (למשל דוקטור לשם כבוד), תארים צבאיים, תוארי הוקרה לאומיים (למשל גיבור הפדרציה הרוסית), תוארי הוקרה מוניציפליים (למשל יקיר העיר תל אביב-יפו), תוארי אצולה או חברות במסדרים (כגון דוכס, אביר), תוארי הערכה והצטיינות בתחומי עיסוק שונים (כגון תואר אמן העם) ועוד.

קיימים תוארי כבוד שניתן לרכוש באמצעים כספיים, דבר שעשוי ליצור הונאות שונות בתהליך קבלתם.

## ראו גם

* גברת

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **תואר כבוד** בוויקישיתוף
# האנשת מדינות

שרוליק אופייני, בכובע טמבל, בסנדלים תנ"כיים ובמכנסיים קצרים, בכניסה למוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס בחולון
שוטר רכוב המייצג את קנדה וג'ון בול הבריטי
כרזה רוסית מ-1914: מריאן הצרפתית משמאל, אמא רוסיה בתווך אוחזת בצלב אורתודוקסי מעל ראשה ובריטניה מימין
**האנשת מדינות** (באנגלית: **National personification**) היא תיאורם של מדינה או של לאום באמצעות דמות אנושית. הדמות האנושית המייצגת את המדינה עשויה להופיע בכל מדיום פלסטי - בקריקטורות עיתונאיות, בפרסומים תעמולתיים, בפסלים, בציורים ועוד. יש מדינות המיוצגות על ידי מספר דמויות שונות, בהתאם לעניין או לתקופה. הייצוג באמצעות דמות שאליה מקושרים אפיונים מסוימים משרתים את הרצון של לאום מסוים להציג את עצמנו כבעל אפיונים אלו. לעיתים, לייצוג אינטרס פוליטי פנימי או חיצוני.

בתקופה הרומנטית רווח בעולם המערבי הנוהג, לתאר את האומה כדמות נשית, בדרך כלל של אלת חכמה או מלחמה, דוגמת אתנה, ופעמים רבות הוצמד לה השם שהעניקו הרומאים לאותה מדינה. על דמויות אלה נימנות, בין היתר, "בריטניה", "גרמאניה", "היברניה" (המייצגת את אירלנד), "פולוניה" ו"הלבטיה" (שווייץ). דמות נוספת שנוצרה על בסיס רעיוני זה, היא זו של קולומביה המייצגת את ארצות הברית. תיאור המדינה בדמות אם רווח גם הוא, ועל אלה נמנות, בין היתר, "אמא אלבניה" (Nëna Shqipëri), "אמא ארמניה" (Մայր Հայաստան), האם סוואה (Moder Svea) בשוודיה, "בהארט מטה" ("אמא הודו" - भारत माता), "אמא רוסיה" (Матушка-Русь) או "אם הגאורגים" (כרתליס דדה - ქართლის დედა).

במקרים אחרים הושם דגש דווקא על פשטות הדמות, שנועדה לתאר אזרח מהשורה. על אלה נמנים הגאוצ'ו בארגנטינה, ג'ון בול, הגבר השמן והגוץ המסמל את אנגליה, "אולה נורדמן" (Ola Nordmann), האיש מן השורה המייצג את נורווגיה או "חואן דה לה קרוס" הפיליפיני.

אלגוריה לאומית נפוצה נוספת מתבססת על דמויות של אנשי מרות, חיילים או שוטרים. בין אלה ידועים ה"מאונטי" (Mountie), שוטר רכוב המסמל את קנדה (ג'וני קנאק), ג'וני רבל (Johnny Rebel: ג'וני המורד), החייל שסימל את קונפדרציית המדינות של אמריקה בעת מלחמת האזרחים האמריקנית או הדוד סם, דמות שנולדה בעת מלחמת 1812, ככל הנראה במחנה צבאי, כביטוי לארצות הברית. בתקופת מלחמת צרפת–פרוסיה ולאחריה נהג אונורה דומייה לתאר בקריקטורות שלו את פרוסיה בדמותו של ביסמרק.

הדמות האנושית המסמלת את ישראל היא שרוליק, הנער שיצר דוש. שרוליק מתואר בדרך כלל כנער צעיר עם כובע טמבל וסנדלים תנ"כיים, הלבוש במכנסי חאקי קצרים. בעתות מלחמה, נהג שרוליק ללבוש מדים ולהתגייס להעלאת המורל הלאומי.

בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 מעצמות אירופה התייחסו לאימפריה העות'מאנית בתור "האיש החולה על הבוספורוס" על רקע חולשתה והשחיתות שאפיינה אותה.

יש מדינות בהן נהוג תיאור המדינה כבעל חיים. תיאור זה רווח לבדו או לצדה של הדמות האנושית המייצגת את המדינה. דוגמאות לאלגוריה מעולם החי הן "הרימאו בלאנג" (Harimau Belang), הטיגריס המלאי כמייצג את מלזיה, הקיווי בניו זילנד, "הקנגורו המתאגרף" באוסטרליה, הקונדור האמריקאי, התרנגול הגאלי בצרפת, והדוב הרוסי ברוסיה.

סוג נוסף להאנשת מדינות הוא תופעת האינטרנט פולנדבול (Polandball), קומיקס שבו מוצגות מדינות ככדורים המנהלים דיאלוג, שעל גביהם דגלי המדינות.

## ראו גם

* ציפור לאומית
* האנשה

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **האנשת מדינות** בוויקישיתוף
# קווה-קווה

קווה-קווה מעוטר
**קווה-קווה** (אנגלית: **Cootie Catcher**) היא יצירת אוריגמי אשר משמשת כמשחק ילדים בעל גרסאות שונות. בישראל בגרסה נפוצה של המשחק, המחזיק בקווה-קווה פותח את הקווה-קווה מספר פעמים לפי בחירת השחקן השני פותח את הקיפול וקורא את התשובה שתחת הסימון שבחר עמיתו למשחק. התשובה אשר רשומה בפנים יכולה להיות כל דבר, לרוב היא "תחזית עתידות", משימה כלשהי או תואר (כגון יפה, מכוער, חכם, טיפש וכדומה) המיוחסים לשחקן השני.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **קווה-קווה** בוויקישיתוף
שיא העולם בקווה קווה הוא ישראלי

 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו**להרחיב אותו**.
# מכונת נייר

מכונה לייצור נייר בסגנון פורדריניר במפעל בפלורידה, 1950 בערך
**מכונת הנייר** המודרנית מבוססת לרוב על עקרונותיה של **מכונת פוֹרְדְרִינִיר** (Fourdrinier machine), שמייצרת נייר רציף באמצעות ארבעה חלקים נפרדים: יצירה, דחיסה, ייבוש ויישור. את העקרונות לייצור המכונה הניח הממציא הצרפתי לואי-ניקולא רובר בסוף המאה ה-18, והם פותחו עוד בראשית המאה ה-19 על ידי האחים האנגלים סילי והנרי פורדריניר (Sealy and Henry Fourdrinier), שעל שמם קרויה המכונה.

## חלקי המכונה

המכונה מורכבת מארבעה חלקים:

* חלק היצירה (Forming) - נקרא לרוב "האזור הרטוב", שבו תערובת סיבים רטובה (עיסת נייר) נסחטת להוצאת הנוזלים ויצירת רצף לח של סיבים שעובר לחלק הדחיסה.
* חלק הדחיסה (Press) - שבו הרשת הסיבית הלחה עוברת בין גלילים גדולים שדוחסים אותה תחת לחץ רב לסחיטה מרבית של מים.
* חלק הייבוש (Drying) - שבו הרצף הסיבי הדחוס עובר בסדרה של גופי חימום הפועלים בקיטור. החימום מוריד את תכולת המים לכ-6%, ובגוף החימום נשאר הנייר בקירוב בטמפרטורת החדר.
* חלק היישור (Calender) - שבו הנייר מיושר תחת לחץ רב, בין שני גלילים. מטרת חלק זה היא יישור הנייר ושמירה על עובי אחיד.

תרשים המדגים את פעולת מכונת פורדריניר
## היסטוריה

עד סוף המאה ה-18 יוצר הנייר בעבודת יד של אומנים ולכן היה יקר ונדיר. תהליך הייצור היה ארוך וכלל שלבים רבים בעבודה ידנית. הנייר יוצר גיליון-גיליון, על ידי טבילה של מסגרת מלבנית בתוך חבית עיסת נייר. לאחר שהמסגרת הוצאה מהחבית, המים נלחצו החוצה מתוך העיסה. העיסה שנותרה הונחה לייבוש, ולא ניתן היה להשתמש במסגרת שוב עד שגיליון הנייר הקודם הוסר ממנה.

המכונה הראשונה לייצור "נייר רציף" הומצאה בשנת 1799 בידי הצרפתי לואי-ניקולא רובר, שרשם עליה פטנט. המניע העיקרי ליצירת המכונה היה הסכסוכים החוזרים בין העובדים בשלבי הייצור השונים, במפעל לייצור נייר של סן-לז'ה דידו (Saint-Léger Didot) שבו עבד (שייצר נייר עבור שטרות כסף שהנפיק משרד האוצר הצרפתי). לאחר המצאת האבטיפוס, פרץ סכסוך בין רובר ודידו לגבי הבעלות על ההמצאה. רובר לבסוף מכר הן את הפטנט והן את אבטיפוס המכונה לדידו, שרצה להמשיך לפתח את המכונה באנגליה, ולהוציא שם פטנט, הרחק מהסחות הדעת של המהפכה הצרפתית, ועל כן הוא שלח את המכונה לגיסו בלונדון, ג'ון גאמבל (John Gamble).

במרץ 1801, לאחר ששלח אליו דידו דוגמאות של רצועות נייר רציף, הסכים ג'ון גאמבל להתחלק בבקשת הפטנט בלונדון יחד עם האחים סילי והנרי פוֹרְדְרִינִיר, שניהלו מפעל מוביל למכשירי כתיבה. גאמבל קיבל את הזכויות על הפטנט הבריטי 2487 ב-20 באוקטובר 1801, על גרסה משופרת של המכונה המקורית של רובר. לאחר מכן, פיתוח נוסף מומן בידי האחים פורדריניר. גאמבל ודידו שלחו את המכונה ללונדון, ולאחר 6 שנים והוצאות של 60,000 ליט"ש עלויות פיתוח, האחים פורדריניר קיבלו את הזכויות על מספר פטנטים נוספים. דוגמה מוקדמת של מכונת פורדריניר הותקנה במפעל בפרוגמור (Frogmore), הרטפורדשייר (Hertfordshire).

עקרונות ייצור הנייר כיום מבוססים על מכונת פורדריניר, ולא עברו שינוי מהותי.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **מכונות לייצור נייר** בוויקישיתוף
* וידאו המדגים את פעולת מכונת הנייר, באתר YouTube
# התאבדות של טייס

**התאבדות של טייס** הוא אירוע שבו טייס גורם או מנסה לגרום להתרסקות מטוס, ובכך להתאבד, לעיתים אגב הריגת נוסעים במטוס או אנשים על הקרקע. במקרים אחדים של חקירת אסון תעופה הגיעו החוקרים למסקנה שהאסון נבע מהתאבדותו של הטייס, ובמקרה של טיסה עם נוסעים הובילה גם למותם של הנוסעים. כאשר הטייס לא הותיר מכתב התאבדות, החוקרים קובעים שזו הייתה התאבדות על סמך ממצאים שבידיהם, ובפרט נתוני הקופסאות השחורות שבמטוס שהתרסק, וכן מידע על חייו של הטייס שעשוי לסייע בביסוס השערה זו.

לעיתים ההתאבדות נותרת בגדר השערה, שיש החולקים על נכונותה. דוגמה לכך היא טיסה 990 של איג'יפטאייר, שהתרסקה לאוקיינוס האטלנטי מול חופי ננטאקט, מסצ'וסטס באוקטובר 1999. כל 217 הנוסעים ו-10 אנשי הצוות שהיו על המטוס נהרגו. הסיבה להתרסקות המטוס נותרה שנויה במחלוקת: רשויות התעופה האמריקניות טענו כי הסיבה הייתה מעשה רצח והתאבדות משום שבוצע על ידי טייס המשנה ג'מיל באטוטי, בעוד שרשויות התעופה המצריות טענו כי הסיבה להתרסקות הייתה ליקוי מכני.

ניסיון התאבדות שסוכל על ידי אנשי צוות אחרים התרחש בטיסה 350 של ג'פאן איירליינס. במהלך הגישה לנחיתה בנמל התעופה טוקיו האנדה, הפעיל קברניט המטוס את מערכת היפוך דחף בעודו באוויר, מה שגרם להאטת מהירות המטוס. טייס המשנה ומהנדס הטיסה ניסו לרסן אותו; למרות מאמציהם המטוס התרסק לים 300 מטר לפני תחילת מסלול הנחיתה. מבין 174 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו 24 נוסעים.

התאבדותו של הטייס בדרך של ריסוק המטוס מובילה למותו ולמות נוסעי המטוס, אך במקרה של פיגועי 11 בספטמבר הייתה זו מטרה משנית, והמטרה העיקרית (של המחבלים שהשתלטו על תא הטייס והפכו לטייסים בפועל) הייתה לפגוע במבנים שעל הקרקע שבהם התנגש המטוס. למניעת מקרים כאלה נקבעו נהלים לטיפול בסטייה חריגה של מטוס נוסעים מנתיבו, ובכלל זה הזנקת מטוסי קרב לעבר מטוס הנוסעים. במלחמת העולם השנייה הפעילה יפן טייסי קמיקזה - טייסים מתאבדים שנשלחו להתנגש עם מטוסיהם עמוסי הדלק באוניות אמריקאיות על מנת לפגוע בהן.

למניעת התאבדות של טייס במטוס נוסעים קובעים כללי רשות התעופה הפדרלית של ארצות הברית שבמקרה שאחד משני הטייסים יוצא מתא הטייס, חייב איש צוות אוויר אחר להחליפו, עד לחזרתו לתא הטייס. בתחילה כלל זה לא נדרש באירופה, אך בעקבות מסקנות החוקרים, לפיהן טייס המשנה בטיסה 9525 של ג'רמנווינגס ניצל את שהייתו לבד בתא הטייס כדי לרסק את המטוס, הודיעו חברות תעופה אירופיות אחדות על כוונתן לאמץ את הנוהל האמריקאי, וב-27 במרץ 2015 פרסמה הסוכנות האירופית לבטיחות תעופה (EASA) המלצה לנוהל דומה.

## בקולנוע

בסיפור הפותח את הסרט "סיפורים פרועים" נוסעיו של מטוס נוסעים מגלים בהדרגה שלכל אחד מהם יש בעברו קשר עם אדם בשם גבריאל פסטרנק, וכל אחד מהם העניק לפסטרנק חוויה שלילית. הדיילת מגלה לנוסעים שאין זו מקריות: פסטרנק הוא הדייל הראשי בטיסה זו, והוא השתלט על תא הטייס ומוביל את המטוס להתרסקות.

## קישורים חיצוניים

* יונתן בייסקי, מאות הרוגים בהתאבדויות טייסים, באתר מאקו, 26 במרץ 2015
* ניצן סדן, נאציקאזה: מטוסי ההתאבדות של היטלר, באתר כלכליסט, 16 בפברואר 2018
* The disturbing history of pilots who deliberately crash their own planes, Vox, March 28, 2015

## הערות שוליים
# מוזיקת מחזמר

**מוזיקת מחזמר** (באנגלית: **Show tune**, שואו טיון) היא סוגה מוזיקלית הקשורה בדרך כלל ליצירות מוזיקליות שנוצרו במיוחד לפסקולי מחזמר וסרטי קולנוע, שחלקן מאוחר יותר נהיו סטנדרטים מוזיקליים עם ניתוק מההקשר המקורי. אף על פי שז'אנר זה רחב בסגנונות המוזיקליים, ישנן מספר מאפיינים משותפים ליצירות מהז'אנר:

* קל לזכור אותן והן מבטאות את הנושא או התוכן של היצירה הקולנועית או התיאטרלית בצורה תמציתית.
* הדגשה ושיפור של רגעים ביצירה הקולנועית או התיאטרלית.
* שירי "אני רוצה" .

לפני עידן הרוק אנד רול והטלוויזיה, מוזיקת מחזמר הייתה חלק מהמוזיקה הפופולרית של אותה תקופה. בין היצירות המוזיקליות מהז'אנר מהתקופה ניתן לציין את רוב הלהיטים שנכתבו על ידי ג'רום קרן, קול פורטר וג'ורג' גרשווין, וכן את רוב השירים בספר השירים האמריקאי הגדול. עם זאת, גם בעידן הרוק אנד רול והטלוויזיה, מספר יצירות מוזיקליות שהופיעו לראשונה במחזות זמר נהיו להיטי מוזיקת פופ גדולים, לעיתים בעזרת עיבודים קולנועיים וחשיפה באמצעות מופעים מגוונים . אף על פי שמוזיקת מחזמר אינה כבר חלק מרכזי מהמוזיקה הפופולרית, ז'אנר זה פופולרי במידה מסוימת, במיוחד בקרב קהל נישתי, כגון ילדי תיאטרון .

## לקריאה נוספת

* Green, Stanley. *Encyclopedia of the Musical Theatre*. New York: Dodd, Mead, 1976

## הערות שוליים