Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# האן (קבוצה אתנית)

האן
汉族 או 漢族|  |
|
אוכלוסייה |
|
כ-1.4 מיליארד |
|
ריכוזי אוכלוסייה עיקריים |
| הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין טאיוואן טאיוואן הונג קונג הונג קונג מקאו מקאו סינגפור סינגפור |
|
שפות |
|
מנדרינית תקנית קנטונזית תקנית |
|
דת |
|
בודהיזם, קונפוציאניזם, פולחן מתים, אסלאם, דאואיזם, נצרות, הדת הסינית העממית  |
|   |

בני **האן** (בסינית: **汉族**, פין-יין: **Hànzú**, או: **汉人**, ‏**Hànrén**) הם הקבוצה האתנית הגדולה בעולם. קבוצה זו, שמקורה בסין, מהווה כ-92% מהאוכלוסייה ברפובליקה העממית של סין, וכן 19% מאוכלוסיית העולם.

פרט לבני האן מתקיימים בסין כ-55 קבוצות אתניות המוכרות על ידי המדינה. המונח מתורגם פעמים רבות כ"סינים אתניים", או פשוט כ"סינים", אך שימוש כזה במונח "סינים" נוגד את עמדת הרפובליקה העממית של סין המעדיפה להגדיר את סין כמדינה רב-לאומית, שבני ההאן מהווים את הקבוצה הגדולה ביותר בה.

מרביתם של בני ההאן מתגוררים ברמות ובמישורים של הנהר הצהוב, נהר היאנגצה, נהר הפנינה ובאזור מישור צפון-מזרח סין.

מקורו של המונח בשושלת האן, ששלטה במרבית שטחי סין בהם מרוכזים מרבית בני ההאן. בניבים סיניים מסוימים המונח המקביל מתייחס דווקא לשושלת טאנג.

בני ההאן הם מרבית האוכלוסייה ברפובליקה העממית של סין, בטאיוואן, ובסינגפור. רובם דוברים שפות סיניות. ניתן להתייחס למרבית ההיסטוריה של סין כאל ההיסטוריה של בני ההאן.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **האן** בוויקישיתוף
* לאום ההאן: מסע שורשים (אורכב 24.05.2013 בארכיון Wayback Machine), באתר הרדיו הבינלאומי של סין בעברית

## הערות שוליים

 ערך זה הוא קצרמר בנושא קבוצות אתניות ובנושא סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו**להרחיב אותו**.
# כתב הברות

כתב הברות מבוסס לעיתים על לוגוגרמות מפושטות. דוגמה לכך, בתמונה הבאה המציגה את מערכת הכתיבה היפנית קאטאקאנה. מימין האותיות המקוריות של כתב סיני ומשמאל האותיות המודרניות שהתפתחו מהם
**כתב הברות** (באנגלית: syllabary) הוא כתב שבו כל אחד מהסימנים מייצג הברה שלמה, כלומר צירוף של פונמות. זאת בשונה מהכתב האלפביתי המשמש את השפות האירופאיות, שבו כל אות מייצגת פונמה יחידה (למשל- /b/, /k/, /o/, /e/ וכו').

ברוב מערכות הכתב ההברתיות, כל סימן מייצג רצף של עיצור ותנועה (למשל- bo, bi, ke) או תנועה בלבד. אולם בחלקן עשויים להימצא גם סימנים המוקדשים להברות מורכבות יותר (כגון עיצור-תנועה- עיצור או עיצור-עיצור-תנועה).

מספר הסימנים הדרוש בכתב הברות גדול בהרבה בהשוואה לכתב אלפביתי. כתב הברות התפתח באלף השלישי לפני הספירה בעיר גבל (כתב גבל), כאשר אנשי העיר, ששלטו בכתב חרטומים ובכתב יתדות, פישטו את מערכת הכתב שלהם ויצרו כתב קווי הברתי שכלל כ־120 סימנים.[דרוש מקור] מערכות כתב הברתיות היו נפוצות בעת העתיקה ושימשו מספר רב של שפות. דוגמה ידועה היא כתב ליניארי ב' שבו נכתבה השפה המיקנית, שהייתה בשימוש ביוון ובכרתים בין המאות ה-16 וה-11 לפנה"ס (התקופה המיקנית). גם הכתב האכדי היה הברתי. כיום ישנן מספר שפות מודרניות, בהן סינית ויפנית, המשתמשות בכתב הברות.

## ראו גם

* כתב
* אורתוגרפיה

## לקריאה נוספת

* Fraenkel, Gerd. (1965). Writing systems. Boston: Ginn & Co

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **כתב הברות** בוויקישיתוף
* כתב הברות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

 ערך זה הוא קצרמר בנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו**להרחיב אותו**.
# תרגום שאילה

בבלשנות, **תרגום שאילה** (באנגלית: Loan translation), הידוע גם בתור **בבואה** (בלועזית: Calque), הוא מעבר של מילה או צרוף מילים משפה אחת לשפה אחרת, אבל לא בדרך של שאילה ישירה, אלא בתרגום המונח לשפת היעד. לעיתים, המילה מתורגמת במטרה ליצור מונח שחסר בשפה (או, לעיתים רחוקות, מקביל למונח קיים) תוך שמירה על אופייה. התופעה קיימת בשפות רבות.

לדוגמה, המילה "עיתון" בעברית היא תרגום שאילה של המילה Zeitung בגרמנית. הרכיב Zeit (שפירושו "זמן") תורגם לעברית במילה "עת" והסיומת ung- תורגמה לסיומת העברית -ון.

## הגדרה

בשונה מתשמו"ץ (ראשי תיבות של **ת**רגום **ש**ומר **מ**שמעות **וצ**ליל), בתרגום שאילה נשמר רק המרכיב הסמנטית (המשמעות) ואילו הצליל אובד.

בדומה לשפות אחרות, בתרגום שאילה נכנסו לעברית, החל מהעברית המקראית ועד לעברית הישראלית, הרבה מילים, צירופי לשון, וניבים מכמה שפות, בהן בפרט ארמית, יידיש, ערבית, אנגלית, גרמנית וצרפתית.

## דוגמאות

* הצירוף "גן ילדים" הוא תרגום שאילה של הצירוף Kindergarten בגרמנית (Kinder=ילדים, Garten=גן).
* המילה "איכות" היא תרגום שאילה של המילה הערבית كيفية ("כַיְפִיָּה", كيف "כַיְף"=איך), שהיא בתורה תרגום שאילה של המילה היוונית: ποιότης (המילה ποῖος פירושה: איזה, איך).
* המילה "כדורגל" מקבילה לצירוף Foot+Ball באנגלית ובגרמנית.
* הביטוי "ירח דבש" הוא תרגום Honeymoon שימוש בתבנית אנ עבור "Honeymoon" בשפה en כאשר הערך ירח דבש כבר קיים מאנגלית.
* "שבוֹר רגל" הוא תרגום שאילה מאנגלית Break a leg .

מאות צירופים נכנסו לעברית באמצעות תרגום שאילה מיידיש (חלקם הפסיקו להיות בשימוש). כמה דוגמאות:
"דבר אל הקיר" (רעד צו דער וואנט); "הנקודה היהודית" (דאס פינטעלע ייד); "הדג מסריח מהראש" (דער פיש שטינקט פון קאפ); "מה נשמע?" (וואס הערט זיך); "איך לפעמים" (ווי א מאל).

## ראו גם

* שאילת מילים
* אינגלוז
* ליטון של עברית

## לקריאה נוספת

* עמוס גורן, תענוגות העברית: מתקפת התוכים הירוקים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 16 במאי 2009
* רפאל ניר, **דרכי היצירה המילונית בעברית בת־זמננו** פרק 6 תרגומי שאילה, האוניברסיטה הפתוחה, 1993.

## קישורים חיצוניים

* תרגום שאילה, דף שער בספרייה הלאומית

## הערות שוליים

 ערך זה הוא קצרמר בנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו**להרחיב אותו**.
# אוקוריגאנה

המשפט "איני רוצה ללכת הביתה" בקאנג'י לעומת אוקוריגאנה
**אוֹקוּרִיגאנה** (ביפנית: 送り仮名, מילולית: "אותיות מלוות") היא צורת שימוש מיוחדת באותיות היראגאנה בה מעניקים סימני ההיראגאנה משמעות מיוחדת לסימני קאנג'י במילים יפניות.

לרוב מצורפות אותיות ההיראגאנה לסימני קאנג'י המציינים פועל או שם תואר, ואשר מעניקים לו משמעות של זמן (עתיד, עבר או הווה) חיוביות או שליליות, נימוס דקדוקי ועוד.

שימוש נוסף באוקוריגאנה הוא העזרה בקריאת קאנג'י אשר לו יותר מצורת קריאה אחת. מאחר שלמרבית סימני הקאנג'י יש יותר ממשמעות אחת (אם כי לרוב המשמעויות זהות) וכן צורות אפשריות רבות ושונות לקריאה, סימני ההיראגאנה שמצורפים לקאנג'י מאפשרים לדעת מה היא צורת ההגייה הנכונה של הסימן.

בדוגמה שמובאת כאן, נעשה שימוש בפעלים שכיחים הכתובים בקאנג'י: "上" (מעלה) ו"下" (מטה), להם צורפו סימני היראגאנה כדי להראות את צורת קריאתם המשתנה. את הדוגמאות ביפנית יש לקרוא משמאל לימין.

* 上がる - **אגארוּ** (להגביה/להכין/להשלים). בצורת הקריאה הזו הסימן 上 נקרא כ**אַ**.
* 上る - **נוֹבוֹרוּ** (לטפס/לעלות). בצורת הקריאה הזו הסימן 上 נקרא כ**נוֹבוֹ**.
* 下さる - **קוּדאסארוּ** (לתת). בצורה זו הסימן 下 נקרא כ**קוּדַה**.
* 下りる - **אוֹרירוּ** (להנמיך/לרדת). בצורה זו הסימן 下 נקרא כ**אוֹ**.

כמו לרוב המערכות הדקדוקיות בשפה היפנית, גם לשימוש באוקוריגאנה מספר ורסיות, בעיקר בטקסטים ישנים. משרד החינוך היפני פרסם זה מכבר חוקים המאחדים את הצורות השונות וקובעים את צורת השימוש הנכונה והיחידה, אולם מילים רבות יוצאות דופן לשיטה זו.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **אוקוריגאנה** בוויקישיתוף
# רומאג'י

**רומאג'י** (קאטאקאנה: ローマ字) הוא ליטון של יפנית, כלומר שיטת תעתיק של השפה היפנית לכתב לטיני.
ישנן מספר שיטות של רומאג'י. שלוש העיקריות הן הפבורן (Hepburn) הפופולרית, קונריי-שיקי (Kunrei-Shiki, ISO 3602) וניפון-שיקי (Nippon-Shiki, ISO 3602 Strict).

ביפנית, הרומאג'י כמעט ואינה משמשת בכתיבה יומיומית, מלבד שמות לועזיים או קיצורים למיניהם (לדוגמה: "CD を買います" שפירושו "אני קונה תקליטור"). באנגלית, משמשת צורת כתיבה זו לכתיבת מילים שבדרך כלל נכתבות באחד משלושת הכתבים הנהוגים ביפנית (היראגאנה, קאטאקאנה וקאנג'י), על מנת לבאר את המילה לאנשים שאינם קוראים יפנית, כגון מבקרים, לשם כתיבת שמות במסמכים בינלאומיים שאינם ביפנית ולתמיכה בזרים הלומדים יפנית. בנוסף, היא משמשת כדי לבאר איך הוגים מילים בקאנג'י, מכיוון שכתב זה הוא כתב לוגוגרפי, כלומר כתב המציין משמעויות ולא הגאים.

התעתיק הלטיני הקדום ביותר של היפנית מבוסס על הפורטוגזית. הוא פותח באמצע המאה ה-16 על ידי יפני בשם אנג'ירו או יאג'ירו (Yajiro). אנג'ירו המיר את דתו לנצרות קתולית בעקבות מפגש עם המיסיונר הישועי פרנסיסקו חאווייר, וליווה אותו במסעו ליפן. בשיטה זו השתמשו הישועים לשם הדפסת כתבי קודש קתוליים, על מנת שהמטיפים יוכלו ללמד את מאמיניהם, מבלי ללמוד את הכתב היפני המסובך. הספר הטוב ביותר לחקר היפנית המודרנית המוקדמת ולניסיונות התעתוק הראשונים הוא ה-Nippo Jisho, מילון יפני-פורטוגזי שנכתב ב-1603. כיום משתמשים ברומאג'י כדי ללמד יפנית, בעיקר בשלבים הראשונים של לימוד השפה. שימוש אינטרנטי נוסף הוא בכתיבת שירים ביפנית ברומאג'י, למשל בקריוקי, על מנת לעזור למי שלא יודעים יפנית ללמוד את המילים.

## ראו גם

* פין-יין

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **רומאג'י** בוויקישיתוף
 ערך זה הוא קצרמר בנושא יפן ובנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו**להרחיב אותו**.
# כתב נושו

**נושו** – מילולית: 'כתב הנשים' (סינית מפושטת: 女书) הוא כתב סימניות סיני, שהומצא על ידי נשים במחוז חונאן שבסין. נושו הומצא לפני כמה מאות שנים. כתב הנושו היה כתב סודי שעבר בין נשים בלבד ורק הנשים ידעו לפענח את סימניו.

## היסטוריה

הנסיבות שבהן הומצא כתב הנושו אינן ידועות, אולם סגנון כתיבה זה היה פופולרי בתקופת שושלות מינג וצ'ינג. אחת הדעות הנפוצות ביותר טוענת כי הכתב הומצא על ידי פילגש צעירה של אחד הקיסרים שכתבה לאחיותיה על סבלה, כלה זו שינתה את סימניות הכתב הגברי על מנת ששומרי הארמון לא יוכלו להבינו. כתב הנושו כולל כ-1,500 סימניות אשר הומצאו במהלך הדורות. הנשים בסין בעבר, מרגע שהחלו לקשור את רגליהן (בערך בגיל 6–8) ועד שנישאו לא היו יוצאות מבתיהן ורוב היום יושבו באגף הנשים בבית, כמו כן, לא הורשו הנשים ללמוד את הכתב הסיני האנזי, כתב הנושו שימש כאמצעי תקשורת בין אישה לחברותיה.

## מאפיינים

בכתב הנושו קיימות כ-1,500 סימניות ידועות. במקור סימניות הכתב הסיני שונו מעט ונכתבו בקווים עגולים יותר אך במשך השנים הנשים המציא סימניות נוספות השייכות רק לכתב הנושו. הכתיבה בכתב הנושו נעשתה בחרוזים ונכתבה לא רק על דפים אלא גם על מניפות וכן רקמו הנשים את סימניות הכתב על בגדיהם.

## כיום

כתב הנושו נתגלה כאשר יום אחד בשנות השישים התעלפה קשישה בסין בתחנת הרכבת, והשוטרים, שחיפשו מידע עליה בתוך חפציה, מצאו דפים מלאים סימניות לא ידועות בתוכם. כיוון שהימים היו ימי המהפכה התרבותית בסין, נעצרה האישה בחשד לריגול. חוקרים שהובאו על מנת שיפענחו את הצופן הסודי, הבינו כי הצופן אינו קשור למהפכה.
במשך שנות המהפכה בסין, כתב הנושו היה מחוץ לחוק, ולימוד הכתב ושימורו דעכו עד כי היום קיימות נשים בודדות המכירות את הכתב וכן נשארו מעט מאוד כתובות נושו המתעדות את סימניותיו.

ממשלת סין הכניסה את הכתב לרשימת המורשת התרבותית הבלתי מוחשית של סין בשנת 2006. ישנם מקומות בסין שכתב זה נלמד בבית הספר, והוא מוכר ככתב המגדרי היחיד בעולם.

## ראו גם

דמינית – שפת פולחן ילידית אוסטרלית לגברים בלבד

## לקריאה נוספת

* **סיפור כתוב במניפה** מאת: ליסה סי. מודן הוצאה לאור, 2005

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **כתב נושו** בוויקישיתוף
* רגע לפני הכחדתו - הבלשניות גילו כתב סיני סודי לנשים בלבד, באתר הארץ, 30 באוגוסט 2004
* טוב שהגברים לא מבינים, באתר הארץ, 9 באוקטובר 2005
* אתר המסביר על כתב נושו

## הערות שוליים
# קוג'יקי

קוג'יקי
古事記|  |
|
מידע כללי |
|
מאת | Hieda no Are, או נו יסומארו  |
|
שפת המקור |
יפנית עם מערכת כתב קאנבון |
|
סוגה |
אנתולוגיה  |
|
הוצאה |
|
מקום הוצאה |
יפן  |
|   |

**קוג'יקי** (ביפנית: 古事記 – תיעוד עניינים עתיקים) הוא הכרוניקה העתיקה ביותר בנמצא של ההיסטוריה של יפן, והיא מתוארכת לראשית המאה ה-8. כרוניקה זו נכתבה על ידי או נו יסומארו, לבקשת הקיסרית גנמיי. זוהי אסופת מיתוסים העוסקים ביצירת איי יפן ובקאמי. מיתוסים אלה, בלוויית אלה המופיעים בניהון שוקי, מהווים את הבסיס שממנו צמחה דת השינטו.

## מבנה

קוג'יקי מכיל מספר שירים הכתובים בכתב סיני, אך הסימניות משמשות סימנים פונטיים, ואין להן משמעות מסוימת, מכיוון שהטקסט נכתב ביפנית של היאמטו, בין סוף המאה ה-7 לראשית המאה ה-8. הוא נחלק לשלושה חלקים: קמיצומאקי (גלגול עליון), נאקאצומאקי (גלגול אמצעי) ושימוצומאקי (גלגול תחתון). הקמיצומאקי מכיל את ההקדמה ומתמקד בלידת האלים ובפועלם. הנאקאצומאקי פותח בסיפורו של הקיסר ג'ימו, הקיסר הראשון, וסיפור כיבוש יפן, ומסתיים בקיסר ה-15 אוג'ין. רבים מהסיפורים המופיעים בו הם מיתולוגיים, ואינם מקור היסטורי מהימן. מסיבות שאינן ידועות, מופיעים פרטיהם של הקיסרים השני עד התשיעי, אך ייתכן שקיסרים אלה נוספו לחיבור על מנת למלא את החלל בין המלכים האמיתיים לג'ימו. השימוצומאקי סוקר את התקופה מהקיסר ה-16 ועד הקיסר ה-33, ובניגוד לחלקים הקודמים אינו מכיל אזכורים רבים לאלים.

## כתבי יד

לקוג'יקי שני כתבי יד: איסֶה ואוּראבֶּה. האחרון מכיל שלושים ושישה טקסטים, כולם העתקים משנת 1522 שכתב אוראבה קננאגה. כתב היד איסה מתחלק בעצמו לשניים: שינְפּוּקוּג'י-בּוֹן (真福寺本) שנכתב ב-1372, והוא הטקסט העתיק ביותר בנמצא, ודוֹקה-בון (道果本). הדוקה-בון נחלק בתורו לשלושה:

* טקסט הדוקה-בון מ-1381; ממנו נותר רק החצי הראשון של הכרך הראשון.
* טקסט הדושו-בון (道祥本) מ-1424; ממנו נותר רק הכרך הראשון, אך הוא מכיל פגמים רבים.
* טקסט השוּניוּ-בון (春瑜本) מ-1426; מכיל כרך אחד בלבד.

## ראו גם

* ניהון שוקי - דברי ימי יפן

## לקריאה נוספת

* Kasulis, Thoms P. **Shinto: The Way Home**. University of Hawaii Press, 2004. ISBN 9780824828509.
* Philippi, Donald L. **Kojiki**. University of Tokyo Press, 1977. ISBN 9780860083207

## קישורים חיצוניים

* קוג'יקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* קוג'יקי, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)

## הערות שוליים
# סויקו, קיסרית יפן

סויקו
推古天皇|  |
|
לידה |
554 |
|
פטירה |
15 באפריל 628 (בגיל 74 בערך) Oharida Palace, יפן  |
|
מקום קבורה | Yamada Takatsuka Kofun  |
|
מדינה |
יפן |
|
השקפה דתית |
בודהיזם  |
|
בן זוג | Bidatsu  |
|
ילדים | Princess Uji no Shitsukahi, Prince Wohari, Owari no Miko, הנסיכה טאמה, Prince Takeda, Woharida, Sakurai no Yumihari  |
|

קיסר יפן|
8 בדצמבר 592 – 7 במרץ 628 (35 שנים) |
|
→ סושון, קיסר יפןג'ומנה ← |

 |
|   |

**סויקו** (ביפנית: **推古天皇**;‏ 554 – 15 באפריל 628, נהגה Suiko) הייתה הקיסרית ה-33 של יפן, והאישה הראשונה (מבין שמונה) לכהן בתפקיד זה. סויקו שלטה משנת 592 ועד למותה בשנת 628. היא הייתה אלמנתו של הקיסר בידצו וילדה לו שמונה ילדים.

סואיקו הייתה אחת הקיסריות הבודהיסטיות הראשונות ביפן.

בזמן שלטונה פקדה רעידת אדמה משמעותי שהסבה נזק רב לאזור נארה.

לאחר מותה של סואיקו, ירש את הקיסרות הנסיך טמורה שהיה נכד של בעלה והוכתר בשם הקיסרי ג'ומיי.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **סויקו, קיסרית יפן** בוויקישיתוף
* סויקו, קיסרית יפן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
# סינית קלאסית

סינית קלאסית
文言文|  |
|
מדינות |
סין, יפן, קוריאה ווייטנאם |
|
דוברים |
0  |
|
כתב |
כתב סיני  |
|
משפחה |
סינו-טיבטית
סינית
**סינית קלאסית** |
|
קוד שפה |
lzh |
|
קוד ISO 639-3 | lzh  |
|
ראו גם | **שפה • כתב • רשימת שפות** |
|   |

**סינית קלאסית** (במנדרינית: **文言文**), הידועה גם בתור **סינית ספרותית**, היא שפה סינית מקבוצת השפות הסינו-טיבטיות.

סינית קלאסית היא סגנון מסורתי של סינית כתובה שהתפתחה מהשפה הקלאסית, מה שהופך אותה לשונה מכל צורה מודרנית של סינית. סינית ספרותית שימשה כמעט לכל ההודעות הרשמיות בסין מסוף תקופת האביב והסתיו ועד סוף שושלת האן, וגם בתקופות שונות ביפן, קוריאה ווייטנאם. בקרב דוברי השפות הסיניות, הסינית הקלאסית הוחלפה בסינית הדומה לשפה הסינית המנדרינית המודרנית, ואילו תושבי סין שדיברו שפות שאינן סיניות נטשו את הסינית הקלאסית ועברו לדבר בשפות המקומיות שלהם. אף על פי ששפות אלה התפתחו בכיוונים שונים מן הסינית הקלאסית, עדיין ניתן למצוא קשר רב בין השפות האלו לבין הסינית הקלאסית.

## קישורים חיצוניים

* סינית קלאסית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

 ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות ובנושא אסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו**להרחיב אותו**.
# דקדוק השפה היפנית

מבחינה דקדוקית, **יפנית** היא שפת SOV (נושא, מושא, פועל). מלבד הפעלים, הנקשרים לחלקו הסופי של המשפט, סדר המילים די חופשי כל עוד נשמר סדר התלות לכל אורך חלקיו: תואר השם (או הפסקה חלופית / משפט טפל) בא לפני שם העצם, תואר הפועל מקדים את הפועל, יחס הקניין של שם בא לפני השם הקשור, וכן הלאה. לכן יפנית מסתעפת שמאלה. כמו כן יש הבדלים בין רמות שונות של נימוסים.

## תחביר

משפטים מורכבים מצירופי מילים. המילים הן החלקים האטומיים (בעלי משמעות) של השפה. כמו יפנית וקוריאנית קלאסית, השפה היפנית הכתובה אינה מתאפיינת בתחימת מילים בעזרת רווחים, לכן המושג "מילה" שונה מאשר בשפות אחרות; חלוקת המילים מתבצעת על ידי ניסיון וידע במבנה המשפטים. בכל צירוף מילים יש מילה אחת בעלת משמעות עניינית שלאחריה שרשרת סיומות, פועלי עזר, מילות יחס ומילות חיבור אשר משמשים להתאמת המשמעות ולציון התפקיד הדקדוקי.

בלימוד השפה, יש הממקפים את המילים בתוך צירופי המילים ומוסיפים רווחים רק בין צירופי המילים כדי להקל על הקורא המערבי, ובכך בעצם מתייחסים אל צירופי המילים כאל מילים עצמיות (למשל: taiyō-ga higashi-no sora-ni noboru). הסיבה הפונולוגית לכך היא שכל מילה בתוך צירוף מילים קשורה ותלויה במילים האחרות בצירוף, ולכולן הברה מוטעמת אחת. זאת אף על פי שמבחינה מסורתית, הצורה הבסיסית של מילה (בלי המיליות המתלוות אליה) מהווה את אבן היסוד של המשפט. מילים, בניגוד לצירופי מילים, לא צריכות להיות בעלות משמעות שלמה בפני עצמן, ולכן זקוקות לפעלי עזר ולמילות יחס. ישנם כמה עזרי פעלים קלאסיים (כמו て) המסווגים מבחינה דקדוקית כנטיית פעלים או כסיומות של פעלים ולא כמילים עצמאיות.

דוגמה למשפט:

太陽　が｜東　の｜空　に｜昇る
taiyou ga | higashi no | sora ni | noboru
השמש זורחת בשמי המזרח
## מילים

יש שני סוגים כלליים של מילים:

1. מילים עצמאיות (自立語 jiritsugo) בעלות משמעות תוכנית
2. מילות עזר (付属語 fuzokugo) אשר הן בעצם מעצבי משמעות

המילים העצמאיות נחלקות כך:

* **מילים ניטות** (活用語 katsuyōgo)
	1. פעלים המכילים מעמד (動詞 dōshi)
	2. תוארי שם מוחלטים (形容詞 keiyōshi - שמוכרים גם כתוארי i)
	3. תוארי שם עצם (形容動詞 keiyōdōshi – שמוכרים כתוארי na)
* **מילים לא ניטות** (非活用語 hikatsuyōgo או 無活用語 mukatsuyōgo)
	1. שמות עצם (名詞 meishi)
	2. כינויי שם (代名詞 daimeishi)
	3. תוארי פועל (副詞 fukushi)
	4. מילות חיבור (接続詞 setsuzokushi)
	5. מילות קריאה (感動し kandōshi)
	6. כינויי שם (?!) (連体詞 rentaishi)

מילות העזר נחלקות כך:

* **מילים ניטות**
	1. מילות יחס (助詞 joshi)
	2. מספרים (助数詞 josūshi)
* **מילים לא ניטות**

1. פועלי עזר (助動詞 jodōshi)

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **דקדוק השפה היפנית** בוויקישיתוף
# אנתולוגיה

**אַנְתוֹלוֹגְיָה** (או בעברית: **ילקוט**, **אסופה**, **מִקְבָּץ** או **מִבחר**), היא צורת כינוס של כתבים ספרותיים. מקור המילה הוא יוונית עתיקה, ופירושה "זר פרחים", "כליל". האנתולוגיה היא חיבור של יצירות שונות למכלול אחד.

האנתולוגיה הספרותית יכולה להתחבר על פי עקרונות רבים ושונים ומתוך מגמות רבות. ישנן אנתולוגיות ספרותיות הנבחרות לפי סוגה ספרותית מסוימת, כגון אנתולוגיה לסיפור הקצר, או אנתולוגיה לשירה וכיוצא בזה. ישנן כאלה הנבחרות על פי לשון כתיבה מסוימת, על פי נושאי כתיבה מסוימים וכיוצא באלה. האנתולוגיה הספרותית מאופיינת על ידי המטרה והאופי של מחבריה. ישנן כאלה המתחברות על ידי חבורות של עורכים, על ידי מוסדות ספרותיים שונים, וישנן אנתולוגיות אישיות לחלוטין, המבטאות אך ורק את טעמו של המלקט והמאסף.

## היסטוריה

האנתולוגיות הראשונות נתחברו כבר בתקופה הקלאסית, ביוון, ברומא ובמזרח הערבי. האנתולוגיה המוכרת הראשונה שתועדה היא זו שליקט המשורר מלאגרוס מגדרה במאה הראשונה לספירה, הידועה כיום, אחרי גלגולים רבים, בשם האנתולוגיה היוונית; מלאגרוס קרא לה בשם "אנתולוגיה" (כלומר, "זר פרחים"), ובהקדמתו השווה בין כל אחד מהמחברים לפרח כלשהו. בעקבותיו הפכה המילה "אנתולוגיה" לכינוי כללי לכל אסופה ספרותית.

## מוזיקה

במוזיקה, המונח אנתולוגיה מתייחס לאוסף של יצירות שנעשו על ידי אמן בעל קריירה ארוכה ומגוונת. בעוד שברוב המקרים אנתולוגיה מוזיקלית מכילה את הלהיטים הגדולים של האמן, לעיתים מדובר דווקא בטכניקה שיווקית, מעין דיסק בו מופיעים לצד "הלהיטים הגדולים" גם שירים קצת פחות מוכרים, הקלטות של הופעות חיות וכו', בתקווה להפוך אותם לידועים יותר. אנתולוגיות יוצאות לרוב כאלבום אוסף.

## טלוויזיה וקולנוע

בסדרות טלוויזיה, סדרות אנתולוגיה הן סדרות שכל עונה שלהן או כל פרק שלהן הוא בעל עלילה שונה ושחקנים שונים. דוגמאות: "מראה שחורה", "אימה אמריקאית", "בלש אמיתי" "אהבה מוות ורובוטים" "פארגו".

בקולנוע סרט אנתולוגיה הוא בדרך כלל מאגד בתוכו מספר סרטים קצרים, לדוגמה "הבלדה על באסטר סקראגס" או "עמי וארצי" הסיני שכולל שבעה פרקים שבויימו על ידי במאים שונים.

## ראו גם

The Beatles Anthology

## קישורים חיצוניים

* ילקוטים, דף שער בספרייה הלאומית

## הערות שוליים

 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו**להרחיב אותו**.
# שם עצם

**שם העצם** הוא אחד מחלקי הדיבר והוא מתייחס לכל המילים בלקסיקון, שמצביעות על ישויות בעולם (למשל חפצים ובני אדם, כגון: איש, טלפון, רנן, צעצוע, הם) ועל רעיונות מופשטים (למשל אהבה, אחריות). שם העצם הוא מרכיב הבסיס (ה"ראש") בכל צירוף שמני.

תפקידם התחבירי של שמות העצם נקבע בהתאם ליחסיהם עם שאר מרכיבי המשפט, ובהתאם להיררכיה שלהם בתוכו. זאת בניגוד לפועל כלומר שם העצם מגיע מלפני הפועל, למשל, שתפקידו התחבירי במשפט כנשוא הוא קבוע. כך, במשפט: "דני אכל תפוח", שם העצם **דני** יתפקד כנושא המשפט, אולם במשפט "נורית פגשה את דני", אותו שם עצם **דני**, יתפקד כמושא ישיר, משום שהיחסים שהוא מקיים עם הפועל הם אחרים.

גם כינויי גוף הם שמות עצם, והם מתנהגים מבחינה תחבירית כשמות עצם, צרים ומיוחדים.

## סוגים של שמות עצם

* מוחשי/מופשט
	+ **שם עצם מוחשי**: שם עצם שניתן לחוש בו באמצעות החושים: אפשר לראותו, להריחו, לטעום אותו, לשמוע אותו או לגעת בו.
	+ **שם עצם מופשט**: שם עצם שאינו מוחשי, כזה שקיים רק במחשבה, כגון רגש או רעיון.
* כללי/פרטי
	+ **שם עצם כללי**: שם עצם המייצג עצם שלו מופעים רבים, כגון נהר, עיר, שולחן, ילד, יין.
	+ **שם עצם פרטי**: שם של עצם מסוים אחד, כגון: שם פרטי של אדם, למשל לילך, שם של נחל, למשל נחל הירקון או שם של עיר, למשל הרצליה.
* **שם עצם קיבוצי** או **שם עצם כולל** – שם עצם שבצורת היחיד שלו מתאר רבים (כגון ציוד, נשק, כיתה, צאן) או חומר (כגון זהב, נחושת, מים).

## מאפיינים

להלן מספר מאפיינים של שמות עצם כלליים:

* ניתן ליידע אותם בצורות שונות:
	+ על ידי אמצעי יידוע לקסיקלי, כמו ה"א הידיעה בעברית: **ה**ספר.
	+ על ידי צורת סמיכות – היידוע של הסומך גורם גם ליידוע של הנסמך: תחנת **ה**רכבת = **ה**תחנה של הרכבת.

* על ידי שייכות, הן פרודה והן חבורה: הספר שלי (פרוד) / ספרי (חבור).

* למרביתם יש צורת יחיד וצורת ריבוי, למשל: ספר / ספרים.

בשפות מסוימות שם העצם מקיים התאם (agreement) עם הפועל, למשל במין ובמספר. דוגמה להתאם במספר: "הילד הלך" לעומת "הילדים הלכו"; דוגמה להתאם במין: "הילד הלך" לעומת "הילדה הלכה".

* לכל שם עצם יש מין דקדוקי ( זכר-נקבה)!

## מבנה שם העצם

קבוצה גדולה של שמות עצם מורכבת מצירוף של משקלים ושורשים. תת קבוצה של קבוצה זאת היא קבוצת שמות הפעולה. כמו כן, ניתן להרכיב שמות עצם חדשים על ידי הוספת תחיליות או מוספיות לשמות עצם קיימים (כולל אלה שנוצרו מצירוף של שורש ומשקל), או על ידי הלחמת שני שמות עצם.

## קישורים חיצוניים
# מילית

בדקדוק, **מילית** היא מילה שאינה שייכת לקבוצת השמות, שמות התואר, הפעלים או תוארי הפועל. מילית היא בדרך כלל מילה קצרה מבחינה פונולוגית (ומכאן מרכיב ההקטנה בשם). המיליות הנפוצות ביותר הן מיליות יחס (אל, על) ומיליות קישור (בגלל, אם כי).

בלשונות השמיות, רבות מהמיליות הן משותפות לשפות אחדות, או לפחות דומות בין שפות אחדות (למשל המילית, "מִן", שפירושה הוא "ממקום", from, זהה בעברית ובערבית). כמו כן, לרבות מהמילים האלו, אין שורש ברור.

## ראו גם

* מילית מודלית

## קישורים חיצוניים

 ערך זה הוא קצרמר בנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו**להרחיב אותו**.