# יפן

יפן
日本国|

|  |  |
| --- | --- |
| דגל | סמל |

 |
|  |
|
לחצו כדי להקטין חזרה

לחצו להגדלה

לחצו להגדלה
 |
|
המנון לאומי |
שלטונך המנון |
|
ממשל |
|
משטר |
דמוקרטיה פרלמנטרית, מונרכיה חוקתית |
|
ראש המדינה |
קיסר יפן |
|
קיסר יפן |
נארוהיטו |
|
ראש הרשות המבצעת |
ראש ממשלה |
|
ראש ממשלה |
סנאה טאקאיצ'י |
|
שפה רשמית |
יפנית |
|
עיר בירה |
טוקיו ﻿ / ﻿ (והעיר הגדולה ביותר) |
|
רשות מחוקקת |
הפרלמנט של יפן  |
|
רשות שופטת |
בית המשפט העליון של יפן  |
|
גאוגרפיה |
|
יבשת |
אסיה |
|
שטח יבשתי | 377,915 קמ"ר (63 בעולם) |
|
אחוז שטח המים |
0.8% |
|
אזור זמן |
UTC +9 |
|
היסטוריה |
| הקמה |    |
|
הקמת האימפריה היפנית |
המאה ה-7 לפנה"ס |
|
ישות קודמת | יפן יפן בתקופת הכיבוש האמריקאי |
|
דמוגרפיה |
| אוכלוסייה (הערכה 1 ביוני 2026) |
122,510,307 נפש (12 בעולם) |
|
צפיפות |
324.17  נפש לקמ"ר (42 בעולם) |
|
דת |
51.82% שינטו 34.9% בודהיזם 4.0% כתות שינטו 2.3% נצרות 7.0% לא ענו |
|  |
|

|  |
| --- |
| הצגה **אוכלוסייה לפי גיל** |
|

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|   |   |   |   |   |

 |
|

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 0 |  | 10 |  | 20 |  | 30 |  | 40 |  | 50 |  | 60 |  | 70 |  | 80 |  |

 |
| בגיל 0–14 | 11.44% |
| בגיל 15–24 | 9.49% |
| בגיל 25–54 | 36.42% |
| בגיל 55–64 | 12.87% |
| בגיל 65 ומעלה | 29.78% |

 |
|
כלכלה |
|
תמ"ג (2024) |
4.03 טריליון דולר (4 בעולם) |
|
תמ"ג לנפש |
32,864 דולר (50 בעולם) |
|
מדד הפיתוח האנושי (2023) |
0.925 (23 בעולם) |
|
מדד ג'יני |
32.9 (נכון ל־2013)  |
|
מטבע |
ין יפני‏ (JPY) |
|
בנק מרכזי |
בנק יפן  |
|
שונות |
|
חגים לאומיים | * יום ההתבגרות
* Autumnal Equinox Day
* יום הכבוד לזקן
* יום הספורט והבריאות
* Labor Thanksgiving Day
* יום התרבות
* יום הולדתו של הקיסר
* יום הים
* Greenery Day
* National Foundation Day
* יום הילד
* שונבון נו הי
* Constitution Memorial Day
* Shōwa Day
* Mountain Day
 |
|
סיומת אינטרנט |
jp |
|
קידומת בין־לאומית |
81 |
|
סמלים לאומיים | * Sasakia charonda (פרפרים)
* חרצית הגננים (פרח)
* סאקורה (פרח)
* פסיון ירוק (עופות)
* סומו (ספורט)
 |
|
(למפת יפן מוגדלת)טוקיו
אוסקה
סאפורו
סנדאי
ניאיגטה
פוקואוקה
נהה
**ד. קו.צ. קו.סיןרוסיהים יפןהאוקיינוס השקט** יפן(למפת יפן רגילה)טוקיו
אוסקה
סאפורו
סנדאי
ניאיגטה
פוקואוקה
נהה
**ד. קו.צ. קו.סיןרוסיהים יפןהאוקיינוס השקט** יפן(למפת יפן מוגדלת) |
|   |

דגל יפן חתום (寄せ書き日の丸)
**יפן** (בקאנג'י: **日本**; בקטאקנה: **ニホン／ニッポン**; בהיראגאנה: **にほん／にっぽん**; ברומאג'י: **Nippon** / **Nihon**) היא מדינת איים בצפון-מערב האוקיינוס השקט במזרח אסיה. 4 איים עיקריים מתוך 14,125 איים מהווים 97% משטחה היבשתי של המדינה – הוקאידו, הונשו, שיקוקו וקיושו. נכון ל-2022, אוכלוסיית יפן מונה מעל 125 מיליון איש, בעיקר במישורים ובחופי המזרח והדרום, בעוד הצפון דליל יותר. מטרופולין טוקיו רבתי, בירת המדינה, הוא הגדול בעולם עם יותר מ-30 מיליון תושבים. למרות שטחה הבינוני, יפן היא מעצמה כלכלית ושישית בעולם מבחינת תמ"ג, וחברה בארגון המדינות המתועשות (G7). בנוסף, יפן ידועה בתוחלת החיים מהגבוהות בעולם.

היישוב הראשון הידוע בארכיפלג מתוארך לתקופה הפלאוליתית העליונה, כאשר תחילתה של התקופה הפלאוליתית היפנית מתוארכת לסביבות 36,000 לפני הספירה, ובין המאות ה-4 וה-6, ממלכותיה אוחדו תחת הקיסר ג'ימו. מהמאה ה-12, השלטון בפועל הוחזק בידי אריסטוקרטים צבאיים המכונים שוגונים ואדונים פיאודליים המכונים דאימיו, אשר נאכפו על ידי אצולה לוחמת בשם סמוראים. לאחר שלטון השוגון קמקורה ומאה שנה של מדינות לוחמות, אוחדה יפן בשנת 1600 על ידי שוגונות טוקוגאווה, אשר יישמה מדיניות חוץ בדלנית. בשנת 1853, הצי אמריקאי אילץ את יפן לפתוח את הסחר עם המערב, מה שהוביל לסיום השוגונות ולשיקום הכוח האימפריאלי בשנת 1868.

תקופת מייג'י ראתה את יפן חותרת בתיעוש מהיר, מודרניזציה, מיליטריזם וקולוניאליזם מעבר לים. המדינה סיפחה את קוריאה ב-1910, פלשה לסין בשנת 1937 ותקפה את ארצות הברית ואירופה בשנת 1941, ובכך נכנסה למלחמת העולם השנייה כמעצמת ציר. לאחר שהובסה בתוך האוקיינוס השקט וסבלה מהפצצות האטום של ארצות הברית על הירושימה ונגסאקי, יפן נכנעה ב-1945 ונכנסה לכיבוש בעלות הברית. היא עברה צמיחה כלכלית מהירה בעשורים הבאים והפכה לאחת מבנות בריתה העיקריות הראשונות של ארצות הברית שאינן חברות בנאט"ו. מאז קריסת בועת מחירי הנכסים היפנית בתחילת שנות ה-90, היא חוותה תקופה ממושכת של משבר כלכלי המכונה "העשורים האבודים".

יפן היא מונרכיה חוקתית עם בית מחוקקים דו-ביתי המכונה הדיאט הלאומי. היא נחשבת למעצמה גדולה ולחברה האסייתית היחידה ב-G7, והיא מחזיקה באחד הצבאות החזקים בעולם, אך ויתרה חוקתית על זכותה להכריז מלחמה. מדינה מפותחת עם אחת הכלכלות הגדולות בעולם מבחינת תמ"ג, היא מובילה עולמית בתעשיות הרכב, האלקטרוניקה והרובוטיקה, בנוסף לתרומה משמעותית למדע ולטכנולוגיה. תוחלת החיים שלה היא אחת הגבוהות בעולם, אך היא עוברת ירידה באוכלוסייה. תרבות יפן ידועה ברחבי העולם, ובמיוחד התרבות הפופולרית שלה כפי שהיא באה לידי ביטוי באנימציה, אמנות, קומיקס, מטבח, אופנה, קולנוע, טלוויזיה, ומשחקי וידאו.

## אטימולוגיה

בהקשרים רשמיים מדינת יפן נקראת "**ניפּוֹן**" (Nippon) ובהקשרים לא רשמיים המדינה נקראת "**ניהוֹן**" (Nihon). המקור להבדל בצורות ההגיה הוא שתי שיטות הקריאה השונות הנהוגות ביפנית, כאשר צורת הקריאה ניפון שייכת לקריאת און־יומי הדומה למנדרינית תקנית וצורת הקריאה ניהון שייכת לקריאת קון־יומי המבוססת על הקריאה היפנית של הכתב הסיני. בשני המצבים המילה תכתב באותם הסימנים, 日本, שמשמעותם "השמש העולה", זהו גם מקורו של דגל השמש העולה ושל הכינוי של המדינה במערב, "ארץ השמש העולה". מקור השם הוא העובדה שהמדינה נמצאת מזרחית לסין, שבתקופת שושלת סווי הסינית עמדה בקשרים דיפלומטיים עם הקיסרות היפנית.

מקור השם העברי (כמו גם בשפות רבות אחרות) "יפן" ("*Japan*") מגיע מצורת הביטוי "ניפון". הפעם הראשונה ששם המדינה נכתב באלפבית הלטיני הייתה בשנת 1565, ונכתב *Giapan*.

## היסטוריה

 ערך מורחב – **היסטוריה של יפן**

### פרה-היסטוריה והיסטוריה מוקדמת

 ערך מורחב – **תקופת ג'ומון**

כלי מתקופת ג'ומון התיכונה (3000–2000 לפנה"ס)
מהמחקר הארכאולוגי עולה כי המתיישבים הראשונים ביפן הגיעו מקוריאה ומסיביר לפני לפחות 30,000 שנה, כאשר עדיין לא היה ים שהפריד בין יפן ליבשת אסיה. ייתכן כי אחרים הגיעו בדרך הים מאוחר יותר מהפיליפינים ומפולינזיה. הסימנים הראשונים לתרבות מופיעים בערך ב-10,000 לפנה"ס עם תרבות ג'ומון, המאופיינת בתחילתה באורח חיים של ציידים-לקטים נוודים למחצה, הגרים בחפירות בקרקע ושעסקו בחקלאות פרימיטיבית. האריגה עדיין לא הייתה ידועה, והממצאים הארכאולוגיים מעידים שהבגדים עשויים היו מקליפות עצים. לקראת האלף השלישי לפנה"ס אנשי הג'ומון כבר פיסלו דמויות מחימר וייצרו כלים המעוטרים בדוגמאות שונות על ידי חבלים ומקלות שנלחצו אל החימר הלח. יפן היא מקום ייצור הקרמיקה העתיק ביותר בעולם. בהדרגה החל תהליך של התיישבות.

מקורותיה ההיסטוריים של התרבות היפנית לוטים בערפל, ומשתרגים היטב באגדות הרבות שצמחו במרוצת השנים ב"ממלכת האלים". לפי המסורת, ה-11 בפברואר 660 לפנה"ס, הוא התאריך הרשמי (לפי ספירת הנוצרים) שבו נוסדה יפן על ידי הקיסר גִ'ימוּ טֶנוֹ. מסורת זו מופיעה בגרסאות הקדומות ביותר של תיעוד היסטורי כלשהו ביפן, בתעודות שנכתבו בין המאה ה-6 למאה ה-8, לאחר אימוץ מערכת הכתב הסיני על ידי היפנים. זהו תיעוד ממקור ראשון, אולם הוא נעשה יותר מ-1,000 שנה לאחר התרחשותם, כביכול, של המעשים המתוארים בו.

התקופה שבה נכתבו התעודות הללו הייתה תקופה של מלחמות בין כמה שליטים מקומיים ששלטו בחלקיה השונים של המדינה ותבעו לעצמם את תפקיד קיסר הארץ כולה, שהוחזק בידי משפחה קיסרית אחת ששלטה על חלק נכבד מן הארץ. במטרה ליצור לגיטימציה לשלטונה של המשפחה הקיסרית השלטת, יצרו וליקטו תומכי הקיסר אסופת שירים וסיפורי אגדה, אשר מתארים את התגלגלות האלוהות מאלת השמש, אמטראסו, הנחשבת גם כיום לבכירה באלי הפנתאון של דת השינטו, הדת המקורית של יפן, דרך נכדהּ ניניג'י-נו-מיקוטו ועד לקיסר המייסד, ג'ימו טנו, שהיה לטענת המיתוסים הללו מייסדה של השושלת הקיסרית השלטת. שושלת זו, אשר כתבה את ההיסטוריה הקדומה של יפן, היא אותה שושלת שעמה נמנים קיסרי יפן של ימינו.

#### תקופת יאיואי

 ערך מורחב – **תקופת יאיואי**

כלים מתקופת יאיואי (300 לפנה"ס - 300 לספירה)
בתחילת תקופת יאיואי (ביפנית 弥生時代), סביב המאה ה-3 לפנה"ס, הייתה פריחה של טכנולוגיות חדשות כגון חקלאות אורז, והפקת ברזל וברונזה, שהובאו בידי מהגרים מקוריאה. טכנולוגיות אלה היוו את היסודות לתרבות היפנית המסורתית שעדיין קיימת היום. אוכלוסייה זו גדלה והחברה נעשתה למורכבת יותר: האנשים החלו לארוג בדים, לגור בכפרי-איכרים קבועים, לבנות מבנים מעץ ומאבן, לצבור את הונם על ידי בעלות על קרקעות ולאחסן דגן. בתקופה זו התפתחו מעמדות חברתיים ברורים.

לאחר תקופת היאיואי הגיעה בערך ב-250 לספירה תקופת קופון, שהייתה מאופיינת במדינות מיליטריסטיות חזקות שמרוכזות סביב שבטים בעלי עוצמה. חצר היאמטו, באזור אסוקה, השתלטה על השבטים האחרים וצברה הון על ידי השתלטות על קרקעות רבות. בהתבסס על המודל הסיני, הם פיתחו מנהל מרכזי וחצר אימפריאלית והחברה אורגנה על פי עיסוק. רוב האנשים היו איכרים; אחרים היו דייגים, אורגים, קדרים, אומנים, ומומחים פולחניים.

### התקופה הקלאסית

היפנים החלו לכתוב את ההיסטוריה שלהם רק במאה ה-5 וה-6 לספירה, כשמערכת הכתיבה הסינית, בודהיזם, קדרות מתקדמת, קבורה טקסית והיבטים תרבותיים אחרים הובאו ליפן על ידי אריסטוקרטים, אומנים, ונזירים מבאקג'ה, ממלכה בקוריאה.

השלב הראשון של הכתיבה ההיסטורית היפנית הגיעה לשיא בראשית המאה ה-8 עם הכרוניקות המאסיביות, קוג'יקי (תיעוד העניינים העתיקים, 712 לספירה) וניהון שוקי (כרוניקות יפן, 720 לספירה). אף על פי שיפן לא הופיעה כלל בהיסטוריה הכתובה עד לשנת 57 לספירה, אז היא מוזכרת בתעודות סיניות כאומה של "וה" (Wa ), או "עבדים גמדים", הכרוניקות האלה מספרות סיפור אגדי הרבה יותר – הן מייחסות את מוצאם של אנשי יפן לאלים עצמם.

לפי המיתולוגיה היפנית, יפן נוסדה במאה ה-7 לפנה"ס בידי הקיסר ג'ימו, שהיה צאצא ישיר של אלת השמש אמטראסו. ברוב שנות ההיסטוריה של יפן, הכוח האמיתי היה בידי האצולה, השוגונים, או הצבא, ולאחרונה – ראשי הממשלות.

דרך רפורמת טאיקה משנת 645 הגבירו היפנים את אימוץ התרבות הסינית וארגנו מחדש את הממשל על פי מבנה הממשל הסיני. אולם, הכוח הפוליטי נשאר בידי משפחות האצולה, שניהלו את המדינה בפועל. הקמת המדינה הריכוזית ביפן על פי הדגם הסיני, סללה את הדרך לדומיננטיות של הפילוסופיה הקונפוציאנית ביפן עד למאה ה-19.

בתקופת נארה שבמאה ה-8 הופיעה לראשונה מדינה יפנית חזקה שרוכזה סביב חצר אימפריאלית בעיר הייג'ו-קיו (כיום נארה). החצר האימפריאלית לאחר מכן עברה לנגואקה ואחר כך להיאן-קיו (כיום קיוטו), מעבר המסמן את תחילת "תור הזהב" של התרבות היפנית הקלאסית הקרוי תקופת הייאן.

### ימי הביניים ביפן

ספר האסטרטגיה "קויו גונקאן" Kōyō Gunkan‏ (甲陽軍鑑) של הסמוראי קוסאקה מאסאנובו/קאסוגה טוראצונה Kōsaka Masanobu/Kasuga Toratsuna‏ (高坂昌信/春日虎綱)
ספינת חותם אדום בציור יפני משנת 1634, במהלך תקופת אדו
תקופת ימי הביניים ביפן אופיינה בהתרופפות השלטון המרכזי ובעלייתו של מעמד שליט של לוחמים הקרויים "סמוראי". בשנת 1185 היה הגנרל מינאמוטו נו יוריטומו הראשון לשבור את המסורת של שלטון לצד הקיסר בקיוטו ועבר לקמקורה הרחוקה, דרומית ליוקוהאמה של היום. לאחר מותו של יוריטומו, שבט לוחמים אחר, ההוג'ו, שלטו כנציגים של השוגון. מלחמות שפרצו בין הסמוראים לבין עצמם הביאו להתפוררות מדינית, אך איש לא העז להדיח את השושלת הקיסרית. ממשל השוגון הצליח לחסום פלישה מונגולית מקוריאה ב-1274 ו-1281. לאחר תקופה זו הייתה תקופה של מחנות יריבים שלחמו זה בזה וגרמו לסבל רב, תקופה הקרויה "המדינות הלוחמות" או סנגוקו.

שלטונם הארוך של הסמוראים ביסס את ערכיהם כ"ערכי ההתנהגות הנעלים״. בראש ערכי הסמוראים עמדו הנאמנות לאדון, אומץ-לב, כבוד, הקרבה עצמית, אורח חיים ספרטני ושליטה עצמית. ה"בּוּשִידוֹ" ("דרך הלוחם") התבסס על יסודות קונפוציאניים, כגון ציות, מילוי חובה ואחריות, אך היה זה קונפוציאניזם בעל אופי צבאי. הוא הושפע גם מן הבודהיזם, בייחוד של אסכולת הזן, שהטיפה לריכוז נפשי, שלווה פנימית, ביצוע מושלם ונכונות למות. הסמוראים הצטיינו כלוחמים, אך גם נודעו לשמצה באכזריותם כלפי אויביהם וכלפי עצמם, ובנכונותם להתאבד בהראקירי ("חיתוך הבטן") כדי להציל את כבודם.

במאה ה-16, סוחרים ומיסיונרים פורטוגלים הגיעו ליפן לראשונה והתחילו בכך את תקופת "סחר הנאנבאן" ("ברברי דרומי") של חליפין מסחרי ותרבותי ער בין יפן והמערב (ואף עם סין). הזרים הצליחו להקים תחנות מסחר ביפן, אליהן נספחו גם מיסיונרים נוצרים, אשר הביאו להתנצרותה ההדרגתית של כעשירית מן האוכלוסייה, בעיקר בדרום יפן.

היעדר כיבושים זרים וקיומו הרצוף של מוסד הקיסרות סייעו למנהיגים יפנים חזקים לאחד את המדינה היפנית מחדש בכוח הזרוע, במחצית השנייה של המאה ה-16: תחילה אודה נובונאגה, טויוטומי הידיושי וטוקוגאווה איאיאסו חיזקו את שלטונם במדינות הלוחמות ביפן. בהמשך, טוקוגאווה הצליח לאחד את הארץ כולה בכך שניצח את יריביו בקרב סקיגהארה בשנת 1600. לאחר מכן הוא העביר את הבירה לאדו (טוקיו של ימינו), קיבל מן הקיסר את התואר "שוגון" (מפקד צבאי עליון) והחל את שוגונות טוקוגאווה.

שוגונות טוקוגאווה, שהייתה חשדנית כלפי המיסיונרים הקתולים, חסמה כל יחסים עם אירופה, למעט מגעים מוגבלים מאוד עם סוחרים הולנדים באי המלאכותי דג'ימה. עד אמצע המאה ה-17 גורשו כמעט כל האירופאים מיפן, והדת הנוצרית נאסרה. במקביל, היפנים נעשו מודעים יותר למסחר עם סין, במיוחד לאחר שהמנצ'ו כבשו את סין וייסדו את שושלת צ'ינג. המנצ'ו כבשו את קוריאה ב-1637 והיפנים חששו מפני פלישה אליהם גם כן. לפיכך, המדינה נעשתה מבודדת יותר מאי-פעם. עם גירוש הזרים נאסר על היפנים עצמם לצאת מגבולות ארצם ולבנות אוניות גדולות, היכולות להפליג למקומות רחוקים. באופן זה ניתקה יפן את עצמה מן המערב, לתקופה שנמשכה קרוב ל-250 שנה. בתקופת בידוד זו, בּירתה של שוגונות טוקוגאווה הייתה העיר אדו, היא העיר טוקיו של ימינו, ומכאן נגזר גם שמה של התקופה: תקופת אדו. במחקר המודרני, נחשבת תקופה זו לשיאה של התרבות הימי-ביניימית היפנית.

### התקופה המודרנית

#### המאה ה-19

במחצית הראשונה של המאה ה-19 פקדו את יפן כמה משברים. בשנות השלושים נפגעו היבולים משיטפונות וקור: הדבר גרם למחסור חמור במזון, ומאות אלפי איכרים מתו מרעב. במקומות שונים פרצו מרידות איכרים כנגד תשלום המס על היבולים, אך הן דוכאו באכזריות על ידי השלטונות. איכרים רבים נהרו אל הערים במטרה למצוא פרנסה, אך המחסור הכללי במוצרי מזון הביא לעלייה במחיריהם ולמהומות של העירוניים. מצוקת האיכרים ועניי הערים השתלבה במצוקת הסמוראים מן הדרגות הנמוכות, שהכנסותיהם מקצבות האורז לא הספיקו לצורכיהם. סמוראים אלה התרוששו, שעה שהסוחרים ובעלי המלאכה - אשר נחשבו נחותים חברתית מהסמוראים - התעשרו וצברו כוח.

בשנות הארבעים נקטה ממשלת השוגון ברפורמות כדי לתקן את נזקי המשבר הכלכלי. אולם, בגלל המבנה השמרני של הממסד, בוצעו הרפורמות חלקית בלבד, ונחלת השוגון לא שיקמה את המשק שלה. המשבר הכלכלי החליש את מעמד השוגון, אולם אמצעי הדיכוי של השלטונות והנאמנויות הפיאודליות שהמשיכו להתקיים, שמרו על המשטר מפני התמוטטות. בידודה הבינלאומי של יפן באותה עת אמנם סייע ליציבותה הפוליטית, אך חולשתה הכלכלית והצבאית הקשתה על המשך הבידוד לאורך זמן. באמצע המאה ה-19 עמדה יפן ללא צי ועם מערך צבאי מיושן, מול המעצמות הימיות של המערב, אשר התעניינותן במזרח אסיה הלכה וגברה.

המדינה שפרצה את שערי יפן למערב הייתה ארצות הברית. ב-1854 הכריח הקומודור האמריקני מת'יו פרי את יפן להיפתח למערב באמצעות הסכם קנגאווה. חולשת השוגון הובילה סמוראים רבים למרד, שהביא למלחמת בושין בשנים 1867–1868. בעקבות מלחמה זו התחוללה מהפכה פוליטית שנקראה "אוסי פוקו" ("החזרת השלטון הקיסרי"), ובשפות המערביות קראו לה "רסטורציה". משמעותה הייתה הפלת המשטר הישן בראשות השוגון וכינונו של משטר חדש בראשותו של הקיסר מוצוהיטו. משטר הקיסר התייחס בסלחנות כלפי אנשי המשטר הישן, ובכך מנע מהפכת-נגד. השוגון התפטר, ויתר על מעמדו, ולא נענש. כך החזירה רסטורציית מייג'י את עטרת השלטון הקיסרי ליושנה, כ-700 שנה לאחר שהשלטון "נגזל" מהקיסר על ידי השוגונים ואנשי הצבא. במסגרת הרסטורציה, בשנת 1868 החליט הקיסר מוצוהיטו לפתוח את יפן לסחר חוץ עם מדינות מערביות נוספות - החלטה המסמלת את ראשיתו של תהליך מודרניזציה מהיר שעברה המדינה. יפן אימצה מוסדות מערביים רבים בתקופת מייג'י, כולל ממשל מודרני, מערכת משפט וצבא. רפורמות אלו הפכו את האימפריה היפנית למעצמה עולמית שניצחה את סין במלחמת סין–יפן הראשונה ואת האימפריה הרוסית במלחמה הרוסית-יפנית. עד שנת 1910 כבר שלטה יפן על טאיוואן, קוריאה, וחצי מסחלין.

#### המאה ה-20

מפציצי בואינג B-29 סופרפורטרס מטילים פצצות תבערה על העיר יוקוהמה במהלך חודש מאי 1945אזור מגורים בעיר טוקיו לאחר שהופצץ על ידי ארצות הברית.
בתחילת המאה ה-20 הייתה תקופה קצרה של "דמוקרטיית טיישו". מלחמת העולם הראשונה אפשרה ליפן, שלחמה בצד מדינות ההסכמה המנצחות, להגדיל את השפעתה באסיה ואת החזקותיה הטריטוריאליות באוקיינוס השקט. בשנת 1931 פלשה יפן למנצ'וריה, וכבשה אותה. המחאות נגד השתלטות זו הביאו את יפן לעזוב שנתיים אחר כך את חבר הלאומים. ב-1936 חתמה יפן על הסכם אנטי-קומינטרן עם גרמניה הנאצית ושנה אחר כך יצאה להרחיב את תחומי השליטה שלה בסין, מה שהביא לפרוץ מלחמת סין–יפן השנייה (1937–1945). ב-1940 חתמה יפן על הסכם משולש עם גרמניה ואיטליה, שאחריו כונו שלושתן מעצמות הציר. ב-7 בדצמבר 1941 תקפו היפנים את בסיס הצי האמריקאי בפרל הארבור, וכך נכנסה גם ארצות הברית באופן פעיל למלחמת העולם השנייה. ב-19 בפברואר 1942 תקפה יפן את העיר דרווין וגרמה למותם של 243 איש.

לאחר קרבות רבים באוקיינוס השקט, איבדה יפן את הרווחים הטריטוריאליים הראשוניים שלה, וארצות הברית הגיעה לטווח הפצצת מטוסים מטוקיו, מאוסקה ומערים אחרות, וכן הטילה פצצות אטום על הירושימה ועל נגסאקי, שלפי ההערכות הביאו למותם של כ-135,000 בני אדם. יפן חתמה על כניעה ללא תנאי לבעלות הברית ב-15 באוגוסט 1945.

הכיבוש האמריקאי ביפן הסתיים באופן רשמי ב-1952, אם כי עדיין נותרו כוחות אמריקאיים ביפן, במיוחד באוקינאווה. יפן אימצה חוקה חדשה ב-1947 תחת רשויות הכיבוש שכוננה מחדש את יפן כמדינה בעלת ערכים דמוקרטים. לאחר הכיבוש, במסגרת תוכנית של התפתחות תעשייתית אגרסיבית, מדיניות הגנה כלכלית והטלת משימת ההגנה הצבאית על ארצות הברית, זינק התל"ג של יפן והיא נעשתה לאחת מהכלכלות הגדולות בעולם. ב-19 בדצמבר 1956 הפכה יפן לחברה ה-80 באומות המאוחדות. למרות קריסת מדדי המניות ב-1990, שממנה המדינה עדיין לא התאוששה לגמרי, נותרה יפן מעצמה כלכלית עולמית, ומאז סוף המאה ה-20 החלה גם להפעיל את כוחה האסטרטגי, תוך סיוע (בתפקידים לא קרביים) למלחמת המפרץ, לניסיונות האו"ם לשקם את קמבודיה ולפלישה לעיראק ב-2003.

## ממשל ופוליטיקה

 ערכים מורחבים – **פוליטיקה של יפן, קיסר יפן**

הפגנות אנפו נגד הסכם שיתוף הפעולה וההגנה בין ארצות הברית ויפן מחוץ לבניין הדיאט בטוקיו, 1960
אספת הדיאט היפנית
הרשות המייצגת את הריבון ונבחרת בבחירות חופשיות ודמוקרטיות היא הדיאט, בית המחוקקים היפני. בראש הרשות המבצעת עומד ראש הממשלה, אשר נבחר מבין חברי הדיאט וממשלתו זקוקה לאמון הדיאט.

הדיאט היפני, הנקרא "קוקאי", בנוי משני בתים: בית נבחרים (בית תחתון) ובית היועצים (בית עליון). בית הנבחרים כולל 480 צירים הנבחרים בבחירות, כאשר 300 מתוכם נבחרים באזורים חד-נציגיים ו-180 מתוכם נבחרים באופן יחסי מתוך 11 אזורי בחירה, לפי בחירה במפלגות ולא בנציג ספציפי. חברי בית הנבחרים מכהנים כ-4 שנים. בית היועצים כולל 252 צירים, כאשר 96 נבחרים בבחירות יחסיות ארציות – 50 כל שלוש שנים – ו-146 נוספים נבחרים בשיטה אזורית מתוך 47 מחוזות מנהליים. כל מפלגה במחוז מציגה מועמדים לפי גודל המחוז.

ממשלת יפן מורכבת מראש הממשלה ומשריו ואחראית כלפי הדיאט. על ראש הממשלה להיות חבר של הדיאט והוא נבחר על ידי חברי הפרלמנט. לראש הממשלה יש את הסמכות למנות ולפטר שרים, שרובם חייבים להיות חברי דיאט. בשנים 1955 עד 2009 שלטה ביפן המפלגה הליברלית דמוקרטית (LDP), למעט תקופה קצרה ב-1993 בה כיהנה מממשלת קואליציה של המפלגות המתנגדות לה; ב-2009 עלתה לשלטון המפלגה הדמוקרטית לאחר שזכתה לראשונה ברוב בבחירות. ראש ממשלת יפן מאז אוקטובר 2021 הוא פומיו קישידה.

יפן היא מונרכיה חוקתית שבראשה עומד קיסר, והיא הקיסרות האחרונה בעולם. הקיסר הוא סמל של המדינה ואחדות העם, אולם הוא אינו מחזיק בסמכויות שלטוניות. שושלת הקיסרים היפנית היא הארוכה ביותר בעולם, ונמשכת מעל 2600 שנה, אך תפקידו של קיסר יפן כיום הוא סמלי בעיקרו; שינוי זה התקבע לאחר מלחמת העולם השנייה, עם הצהרת הכניעה של יפן ובעקבותיה "הצהרת האנושיות", שבה ויתר הקיסר על מעמדו כאל חי. בהתאם לכך, הריבונות שפעם הייתה מגולמת בקיסר נובעת כיום מהעם היפני על פי החוקה. הקיסר אחראי לחובות טקסיות בלבד ואין לו סמכות ביצועית. באירועים דיפלומטיים הקיסר בדרך כלל משמש בתפקיד ראש המדינה.

נארוּהיטוֹ הוא כיום הקיסר ה-126 של יפן. הוא עלה לכס הקיסרות ב-1 במאי 2019 לאחר פרישתו של אקיהיטו אביו. תקופת מלכותו נקראת "תקופת ראיווה" (令和, "הרמוניה נפלאה"). נארוהיטו הוא הקיסר הראשון שנולד ביפן שלאחר מלחמת העולם השנייה.

### יחסי חוץ

 ערך מורחב – **יחסי החוץ של יפן**

שר החוץ היפני ממורו שיגמיצו חותם על הסכם כניעת האימפריה היפנית.
יפן חברה בארגון האומות המאוחדות מאז 1956 ובארגון המדינות המתועשות ובפורום שרי האוצר הבינלאומי של ה-G-20. יפן נוטלת חלק בפסגת מזרח אסיה והיא תורמת בצורה משמעותית למדינות מתפתחות. ליפן יש קשרים כלכליים וצבאיים הדוקים עם ארצות הברית. הברית הביטחונית בין ארצות הברית ליפן פועלת כאבן הפינה של מדיניות החוץ של המדינה. בגלל קרבתה למערב, יחסיה של יפן עם קוריאה הצפונית מתוחים.

הסכסוך על איי סנקאקו מתקיים בעקבות מחלוקת טריטוריאלית מול סין, למרות שהם נמצאים בשליטה יפנית. באיים קטנטנים אלה ישנם מאגרים אפשריים של נפט וגז טבעי. המחלוקת על האיים מעיבה על היחסים בין סין ויפן אף כי הן מנהלות קשרי מסחר קרובים זו עם זו והן שתי הכלכלות הגדולות באסיה והיקפי סחר החוץ ביניהן עצומים. בנוסף מתקיימות מחלוקת טריטוריאלית על ארבעת האיים הקוריליים הדרומיים, שמוחזקים בידי רוסיה, וכן סלעי ליאנקור ("דוקדו" בקוריאנית, "טקשימה" ביפנית), המוחזקים בידי קוריאה הדרומית.

## צבא וביטחון

 ערכים מורחבים – **צבא יפן, היסטוריה צבאית של יפן**

חיילים יפנים במלחמת סין–יפן הראשונה 1894-1895
מלחמת רוסיה–יפן 1904-1905
סעיף 9 בחוקה משנת 1947 מטיל על יפן בעקבות מלחמת העולם השנייה מגבלות בנוגע להחזקת צבא, ויש המפרשים אותו ככזה האוסר על יפן להחזיק כל סוג של כוח מזוין. לעומת זאת, הפרשנות המקובלת של החוקה מהיום שבו נכנסה לתוקף, הן מצד היפנים הן מצד האמריקאים, היא שאין איסור על יפן להחזיק "כוח של הגנה עצמית", כלומר צבא למטרות הגנתיות.

סוכנות ההגנה היא חלק ממשרד ראש הממשלה וכפופה למוסדות האזרחיים. בראש הסוכנות ניצב שר ביטחון הנעזר בשני סגני שר. ראש הממשלה רשאי להפעיל את הכוחות הצבאיים בכפוף להסכמת הפרלמנט. בשנת 1986 הוקמה מועצת הביטחון הכוללת את ראש הממשלה, שר החוץ, שר הביטחון, שר האוצר, מזכיר הממשלה והשר האחראי על המשטרה. פורום זה מתכנס לדון בכל החלטה הנוגעת לשימוש בצבא. מתחת לשכבה האזרחית קיים הפורום הצבאי של ראשי המטות המשולבים. שלושת מפקדי זרועות היבשה, האוויר והים אמורים לייעץ לפורום האזרחי בנושאים צבאיים ובשעת חירום. על פי החוקה הצבא כפוף למוסדות האזרחיים של המדינה בצורה מוחלטת. חיילים לובשי מדים נשפטים על עבירות שביצעו, בתפקיד או מחוצה לו, בבתי משפט אזרחיים.
זרוע היבשה מחולקת לחמישה פיקודים לאורך המדינה, ומשרתים בה כ-160,000 חיילים. מרכז הפיקוד נמצא בעיר איצ'יקאווה.
היחידות העיקריות בצבא היבשה הן: אוגדה משוריינת, 12 אוגדות חי"ר, חטיבה מוצנחת, שתי חטיבות משולבות, ארבע חטיבות אימון, אגד ארטילרי, שני אגדי נ"מ, כנף מסוקי תובלה ושתי טייסות מסוקי נ"ט. הצי הימי מונה כ-40,000 כוח אדם. במסגרת הכוח פועלות 13 צוללות, 64 משחתות ופריגטות וכמה עשרות שולות מוקשים וספינות סיור. כ-200 מטוסים ו-130 מסוקים משרתים את הצי. בכוח האווירי משרתים כ-50,000 חיילים. חיל האוויר מפעיל כ-400 מטוסים ומחזיק בציוד מתקדם. טייסת מטוסי E-2C (אייוואקס) מעניקה ליפן יתרון מודיעיני לא מבוטל כנגד מטוסי אויב.

בשנת 2024 החלה יפן בתוכנית להתעצמות הצבאית הגדולה ביותר בתולדותיה מאז מלחמת העולם השנייה.

## כלכלה

נשים יפניות עובדות בשדה אורז, 1914
מוזיאון הבורסה לני"ע של טוקיו

 ערך מורחב – **כלכלת יפן**

כלכלת יפן היא הכלכלה הרביעית בגודלה בעולם (אחרי ארצות הברית, סין וגרמניה), עם תמ"ג של כמעט 5 טריליון (אלף מילארדים) דולר, וכן בהתחשב בשווי כוח הקנייה. המטבע המקומי הוא ין יפני, המטבע השלישי הנסחר ביותר בעולם אחרי הדולר האמריקני והאירו.

שיתוף פעולה ממשלתי-תעשייתי, מוסר עבודה גבוה, שליטה בטכנולוגיה עילית, דגש חזק על חינוך ותקציב הגנה קטן יחסית עזרו לקדם את יפן באורח מהיר ביותר לאחר תום מלחמת העולם השנייה ועד שנות ה-80 של המאה ה-20, והפכו אותה לאחת מהמעצמות הכלכליות הגדולות בעולם, לצד ארצות הברית והאיחוד האירופי. עם זאת, בשנות ה-90 וה-2000 חלה נסיגה משמעותית בקצב הצמיחה של יפן בשל סיבות כלכליות ודמוגרפיות, והיא נאלצה להתמודד עם שנות מיתון ארוכות. ניסיונות ממשלתיים לחדש את הצמיחה הכלכלית, בין היתר על ידי יצירת גירעונות ענק והורדות ריבית דרסטיות, לא זכו להצלחה רבה וכן הופרעו על ידי ההאטה הכללית בכלכלות האמריקאיות והאסייתיות בשנים 2001–2002 והמשבר הכלכלי העולמי בשנת 2008 שהביא למיתון נוסף, לקצב צמיחה שלילי ולשיעור האבטלה הגבוה ביותר מאז תום מלחמת העולם השנייה (5.7%).

התעשייה, המפיקה רבע מהתוצרת הלאומית היפנית הכללית, תלויה מאוד בייבוא של חומרי גלם ודלקים. בשוק הבינלאומי, יפן מפורסמת בתעשיות הרכב והאלקטרוניקה שלה, בהיותה בסיסן של חברות גדולות כמו מיצובישי, סוזוקי, לקסוס, דייהטסו, אינפיניטי, איסוזו, טויוטה, הונדה, סובארו, ניסאן, מאזדה, קסיו, סוני, פנסוניק, טושיבה והיטאצ'י. ליפן יש גם פלח שוק גדול בשוק הטכנולוגיה העילית – מוליכים למחצה, כימיקלים תעשייתיים, רובוטיקה, מכונות ייצור ותעשיות אוויריות.

מגזר השירותים של יפן מהווה כשלושה רבעים מהתוצרת הכללית, ואילו מגזר החקלאות אך ורק 1.6% מהתמ"ג, אף שליפן אחד מציי הדיג הגדולים בעולם, וכ-15% מהדגים בעולם מגיעים מספינותיה.

בעקבות צפיפות אוכלוסייה גדולה מאוד, בעיקר בערים הגדולות, בערי יפן הגדולות הולכים ותופסים תאוצה מיזמי ענק של בנייה לגובה, גורדי שחקים אשר יהוו בית לאלפי בני אדם. דוגמאות למיזמים אלו הם תוכניות סקיי סיטי 1000 ואקס-סיד 4000 אשר הוצעו לבנייה בטוקיו.

## גאוגרפיה

 ערך מורחב – **גאוגרפיה של יפן**

מפה טופוגרפית של יפן
יפן שוכנת במזרח אסיה במערב האוקיינוס השקט. האיים הראשיים, המכונים לפעמים איי הבית, הם: הונשו (נקרא גם היבשת ובו נמצאת הבירה טוקיו), הוקאידו, קיושו ושיקוקו. קבוצת איים גדולה נוספת היא איי ריוקיו הנמצאת במרחק של יותר מ-600 ק"מ דרום-מערבית לקיושו. בנוסף, קיימים עוד כ-3,000 איים קטנים יותר בארכיפלג היפני כולו.

יפן נמצאת באזור של געשיות פעילה בתחומי "טבעת האש" שסביב האוקיינוס השקט, במפגש בין לוח הפיליפינים, הלוח הפסיפי, הלוח האירואסייתי והלוח הצפון-אמריקאי. מתקיימת גם פעילות געשית תת-ימית, למשל במיוג'ין-שו. ישנן רעידות אדמה תכופות ברמות נמוכות וכן פעילות געשית מפעם לפעם. רעידות אדמה הרסניות, שלעיתים קרובות מביאות אחריהן צונאמי, קורות כמה פעמים במאה. הרעידות הגדולות האחרונות היו בסנדאי ב-2011, בצ'ואטסו ב-2004 והאנשין ב-1995.

הר פוג'י הוא הר הגעש המפורסם ביפן, הממוקם במרכז האי הונשו. להר מעמד דתי, ומדי קיץ עולים יפנים רבים אל פסגתו.
כ-73% מהמדינה היא הררית ומיוערת ואינה ראויה לחקלאות, לתעשייה או למגורים בשל תלילות המורדות, האקלים והחשש ממפולות אדמה בשל רעידות אדמה וגשם חזק.
ביפן ישנם תשעה אזורים אקולוגיים מיוערים, שמשקפים את האקלים והגאוגרפיה של האיים. מיערות טרופיים ותת-טרופיים באיי ריוקיו ובונין, ליערות מעורבים וממוזגים באיים הראשיים וליערות מחטניים ממוזגים באזורים הקרים של האיים הצפוניים.

### אקלים

מונסון ביפן, 1945
יפן היא באזור אקלים ממוזג, עם בערך ארבע עונות מובחנות, אך בגלל אורכה מצפון לדרום ובשל הטופוגרפיה שלה, ישנם הבדלים גדולים בין ששת אזורי האקלים העיקריים, אשר מתבטאים למשל בכך שהצפון הרחוק קר מאוד בחורף, ואילו הדרום הרחוק הוא סובטרופי. האקלים מושפע גם על ידי רוחות עונתיות שמגיעות מהיבשת לאוקיינוס בחורפים ולהפך בקיץ. מימי זרם קורושיו מחממים את הצד הפונה לאוקיינוס השקט, ומקיימים את שוניות האלמוגים שלה, השוניות הצפוניות ביותר בעולם. בשל זיהום, רוב השוניות האלה גוססות כיום. בסוף יוני ותחילת יולי יש עונת מונסון, למעט בהוקאידו, כאשר חזית גשם עונתית נמצאת מעל יפן. בסוף הקיץ ותחילת הסתיו, טייפונים מתפתחים מהאזורים הטרופיים שליד קו המשווה ומתקדמים מדרום-מערב לצפון-מזרח, ומביאים איתם גשם כבד.

## חלוקה מנהלית

 ערך מורחב – **מחוזות יפן**

חלוקת יפן למחוזות
יפן מחולקת ל-47 יחידות מנהליות אשר לרוב מאוגדות לשמונה חבלים. הונשו, האי הגדול והמיושב ביותר מחולק ברוב סוגי החלוקה לחמישה חבלים שבתוכם מחוזות רבים. שני איים גדולים אחרים, שיקוקו וקיושו אשר מהווים חבל אחד כל אחד, גם הם מחולקים למחוזות שונים. האי הגדול הוקאידו בצפון מהווה מחוז אחד בלבד והוא הגדול ביותר בשטחו מבין המחוזות השונים.

המחוזות הגדולים ביותר מבחינת אוכלוסייה הם: טוקיו, קנאגאווה, אוסקה, אאיצ'י, סאיטאמה וצ'יבה. כולם נמצאים בהונשו, האי המרכזי ביפן.

רשימת המחוזות המלאה לפי חלוקה לחבלים| הוקאידו | טוהוקו | קאנטו | צ'ובו | קנסאי | צ'וגוקו | שיקוקו | קיושו ואוקינאווה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| * הוקאידו
 | * אקיטה
* אאומורי
* פוקושימה
* איווטה
* מיאגי
* יאמאגטה
 | * צ'יבה
* גונמה
* איבראקי
* קנאגאווה
* סאיטאמה
* טוצ'יגי
* טוקיו
 | * אאיצ'י
* פוקואי
* גיפו
* אישיקווה
* נאגנו
* ניאיגטה
* שיזואוקה
* טויאמה
* יאמאנאשי
 | * היוגו
* קיוטו
* מיאה
* נארה
* אוסקה
* שיגה
* וקאיאמה
 | * הירושימה
* אוקיאמה
* שימאנה
* טוטורי
* ימאגוצ'י
 | * אהימה
* קגאווה
* קוצ'י
* טוקושימה
 | * פוקואוקה
* קגושימה
* קוממוטו
* מיאזקי
* נגסאקי
* אויטה
* סאגה
* אוקינאווה
 |

## דמוגרפיה

 ערכים מורחבים – **דמוגרפיה של יפן, יפנים**

שיעורי הלידות (בכחול) והמיתות (באדום) ביפן בשנים 1950–2008
איינו, 1904
ילדים ביפן, 1914
יפן מונה כ-122 מיליון נפשות. החברה היפנית היא הומוגנית מבחינה אתנית ולשונית, עם אוכלוסיות קטנות של קוריאנים (מיליון), אוקינאווים, אשר שפתם ותרבותם שונות מאלה של כלל היפנים (1.5 מיליון), סינים וטאיוואנים (0.5 מיליון), פיליפינים (0.5 מיליון), וברזילאים, רובם אנשים ממוצא יפני אשר היגרו לברזיל (0.25 מיליון); וכן המיעוט המקומי – האיינו בהוקאידו.

האוכלוסייה היפנית מזדקנת במהירות, כתוצאה מגל לידות לאחר מלחמת העולם השנייה, וירידה בלידות עם המודרניזציה של המדינה בחצי השני של המאה ה-20. על פי האו"ם וארגון הבריאות העולמי, תוחלת החיים ביפן היא בין הגבוהות בעולם (87.9 לנשים ו-81.9 לגברים ב-2021). בשנים הראשונות של העשור הראשון של המאה העשרים ואחת נבלם כליל הגידול באוכלוסיית יפן, ומשנת 2007 החל להירשם מדי שנה קיטון בגודל האוכלוסייה.
ב-1975 ירד שיעור הפריון של יפן לראשונה מ-2, ובשנים האחרונות הוא נע סביב 1.2 (2025), לאחר עלייה קלה מהשיעור שאפיין אותה בתחילת המאה. משמעות נתון זה היא ירידה של כשליש בגודלן של הקוהורטות הבין דוריות, כלומר ירידה משמעותית ומתמשכת גם במספרן של הנשים בגיל הפריון. הקיטון הטבעי של יפן ב-2013 היה מעל 240,000 נפש.
בשנת 2014, 26% מהאוכלוסייה היו בגילי 65 ומעלה. משרדי הבריאות והרווחה צופים כי עד שנת 2060, אחוז גילים אלו יעלה ל-40, ואילו ילדים עד גיל 5 יהוו 3.9% מהאוכלוסייה.

אם לא יהיו שינויים מפליגים בילודה או במדיניות ההגירה, צפויה אוכלוסיית יפן לרדת אל מתחת 100 מיליון בשנת 2050, כשאחוז ניכר מהאוכלוסייה יהיו קשישים מעל גיל 65. השינויים במבנה הדמוגרפי הביאו לעלייתן של מספר בעיות חברתיות וכלכליות, בעיקר ירידה פוטנציאלית בכוח העבודה ועלייה במחיר של ביטחונות סוציאליים כמו תוכניות הפנסיה הציבורית. מתכנני המדיניות של הממשל כיום מצויים בוויכוח מתמיד לגבי צורת ההתמודדות עם הבעיה. הגירה ותמיכה בילודה הם שני רעיונות שעשויים להגדיל את כוח העבודה הצעיר. הגירה אינה פופולרית ביותר שכן שיעורי הפשע העולים ביפן מיוחסים לעיתים קרובות לזרים הגרים ביפן[דרוש מקור].

### תוחלת חיים

תוחלת החיים ביפן היא מהגבוהות בעולם. לאורך המאה ה-19 היא התאפיינה בתוחלת חיים נמוכה מ-40, ואולם לאחר מלחמת העולם הראשונה ועם הצניחה בתמותת הילדים היא החלה לטפס. בתחילת שנות החמישים של המאה העשרים הייתה תוחלת החיים ביפן 62.8 שנים וכיום (2025) היא עומדת על כ-85 עם כ-88 לנשים וכ-82 לגברים. הגורמים לתוחלת החיים הארוכה שנויים במחלוקת ולא קיים קונצנזוס.

### אזרחות

האזרחות היפנית מוענקת לפי "חוק הדם". לידה ביפן לבדה אינה מקנה אזרחות; יפן מעניקה אזרחות על בסיס מוצא (לפחות הורה אחד יפני) ולא על בסיס מקום הלידה. מיעוטים דוברי יפנית חיים לעיתים ביפן למשך שנים רבות מבלי שהם נעשים לאזרחים בארץ לידתם. מנגד, אנשים ממוצא יפני שנולדו מחוץ למדינה ('ניקיי' ) זכאים לאזרחות אם לידתם נרשמה במרשם המשפחתי ביפן. עם זאת, עם שובם ליפן, החוזרים הללו נתפסים לעיתים כזרים וסובלים מאפליה חברתית. לעיתים אף דבקה בהם סטיגמה הקושרת אותם לקאסטת בורקומין המנודה – קבוצה שחלק מחבריה היגרו בעבר לארצות דרום אמריקאיות (במיוחד לברזיל ולפרו) כדי להימלט מהאפליה ביפן – מה שמעצים את החשדנות וההדרה כלפיהם.

גורדי שחקים ברובע שינג'וקו של הבירה טוקיו, וברקע הר פוג'י
### עיור וצפיפות אוכלוסין

יפן היא המדינה ה-41 ממדינות העולם בצפיפות האוכלוסין. צפיפות האוכלוסין באזורים הראויים למגורים ביפן, בעיקר באזורי החוף, גבוהה מאוד. בשנת 2023, 92% מאוכלוסיית יפן התגוררה בערים. בעיר הבירה, טוקיו, ישנם 13.9 מיליון תושבים (נכון ל-2022). היא מהווה חלק ממטרופולין טוקיו, אזור המטרופולין הגדול ביותר בעולם, המונה 37.4 מיליון בני אדם (נכון ל-2024). בשל הטופוגרפיה ההררית של המדינה, המגבילה את שטחי המגורים הזמינים, נוצרה צפיפות אוכלוסין גבוהה במיוחד במישורי החוף, מה שהוביל לפיתוח תשתיות מתקדמות, בנייה לגובה ומערכות תחבורה ציבורית מהיעילות בעולם כדי להתמודד עם הלחץ המרחבי.

| הסתרההערים הגדולות של יפן מפקד האוכלוסין 2025 |
| --- |
|
 |
|  | דירוג | שם | מחוז | אוכלוסייה | דירוג | שם | מחוז | אוכלוסייה |  |
|  טוקיו  יוקוהמה |
| 1 | טוקיו | טוקיו | 9,953,160 | 11 | הירושימה | הירושימה | 1,172,423 |  אוסקה  נגויה |
| 2 | יוקוהמה | קנאגאווה | 3,754,840 | 12 | סנדאי | מיאגי | 1,096,951 |
| 3 | אוסקה | אוסקה | 2,808,624 | 13 | צ'יבה | צ'יבה | 994,970 |
| 4 | נגויה | אאיצ'י | 2,345,892 | 14 | קיטאקיושו | פוקואוקה | 904,289 |
| 5 | סאפורו | הוקאידו | 1,964,034 | 15 | סאקאי | אוסקה | 803,333 |
| 6 | פוקואוקה | פוקואוקה | 1,663,892 | 16 | הממאצו | שיזואוקה | 765,750 |
| 7 | קווסאקי | קנאגאווה | 1,561,132 | 17 | ניאיגטה | ניאיגטה | 759,618 |
| 8 | קובה | היוגו | 1,497,630 | 18 | קוממוטו | קוממוטו | 730,854 |
| 9 | קיוטו | קיוטו | 1,431,713 | 19 | סגמיהארה | קנאגאווה | 712,105 |
| 10 | סאיטאמה | סאיטאמה | 1,345,016 | 20 | אוקיאמה | אוקיאמה | 707,916 |

## תרבות

 ערכים מורחבים – **תרבות יפן, אמנות יפנית, מוזיקה יפנית, המטבח היפני ודת ביפן**

אופודה וקאגאמי מוצ'י בקמידאנה בבית באיבראקי
התרבות היפנית השתנתה מאוד במשך השנים, מתרבות ג'ומון המקורית לתרבות בת הכלאיים של היום, המשלבת בה השפעות אסיאתיות, אירופיות ואמריקניות. מבחינה היסטורית, לסין ולקוריאה הייתה ההשפעה הרבה ביותר, החל מהתפתחות תרבות היאיויי ב-300 לפנה"ס; השפעות אלו הביאו לאחר מכן לחקלאות אורז, קבורה טקסית, אמנות ומערכת נימוסים מסורתית מוגדרת התופסת חלק חשוב בתרבות היפנית ומהאיאנה בודהיזם עד למאה ה-7 לספירה.

ביפן קיימת תרבות של הקפדה על דייקנות. למשל, חברת הרכבות ביפן התנצלה על כך שאחת הרכבות יצאה לדרכה 25 שניות לפני הזמן.

### החברה היפנית

ממחקר שבוצע בשנת 2016 ביפן עלה כי 70% מהגברים ו-60% מהנשים שבין הגילים 18–34 אינם נשואים ואינם נמצאים בזוגיות קבועה. עוד עלה כי 42% מהגברים ו-44% מהנשים שבין הגילים 18–34 מעולם לא קיימו יחסי מין. כתוצאה מהטכנולוגיה המתפתחת והולכת המביאה לניכור בין בני האדם, התפתחה תופעת ההיקיקומורי, התבדלות מהעולם למשך תקופה ארוכה, דבר המוביל גם לעליה בשיעור הדיכאון.

### חינוך וילדות ביפן

בשנת 1872 הונהג ביפן חינוך חובה כאחת מהתוצאות של רסטורציית מייג'י. מאז 1947 חינוך החובה מורכב מבית ספר יסודי ואמצעי, מגיל 6 ועד 15. כמעט כל הילדים ממשיכים את לימודיהם בבית ספר תיכון לשלוש שנים, ו-76% ממסיימי התיכון ממשיכים לאוניברסיטה, קולג' או חינוך גבוה אחר. שנת הלימודים היפנית מתחילה באפריל, חלקם לומדים בין הימים שני עד שישי וחלקם בשני עד שבת. בנוסף לחופשים פעם או פעמיים בשבוע, יש לתלמידים ביפן עוד שתי חופשות קצרות באביב ובחורף, וחודש שלם של חופשה בקיץ.

במשפחה יפנית ממוצעת מספר קטן של ילדים; אחד או שניים. הלימודים בבתי הספר היסודיים ובתיכונים מאתגרים וקשים עד מאוד, ולעיתים קרובות נוצרים אצל הילדים מצבי לחץ וחרדה כתוצאה מהתחרותיות הרבה.

### השפה היפנית

 ערך מורחב – **יפנית**

קוג'יקי
סוטרה בודהיסטית כתובה בקאנג'י ובהיראגאנה - שתיים ממערכות הכתב היפניות
השפה היפנית אינה מסווגת מבחינה משפחתית, אף כי קיים דמיון תחבירי משמעותי בינה לבין הקוריאנית. מבנה היפנית הוא SOV, הווה אומר שהנשוא מופיע בסוף המשפט, ולאחר המושאים (בניגוד לעברית ואנגלית, למשל, שהן מסוג SVO, בהם הנשוא מופיע לפני המושא).

היפנית היא שפה צירופית, הניכרת במערכת של הונוריפיות (honorifics) המשקפת את הטבע ההיררכי של החברה היפנית. כל זאת בעזרת תבניות פעלים ואוצר מילים מסוים המציין את הסטטוס החברתי היחסי של הדובר, המאזין, והאדם המוזכר בשיחה. באופן יחסי, בשפה יש מבחר הגאים קטן.

לפני המאה ה-5, לא הייתה ליפנים מערכת כתיבה משלהם. הם החלו לאמץ את המערכת הסינית, יחד עם היבטים רבים אחרים של התרבות הסינית.

בתחילה כתבו היפנים בסינית קלאסית או בערבוב של סינית אידיאוגרפית ופונטית על מנת ליצור משמעות יפנית. דוגמה לסגנון מעורבב כזה הוא ה"קוג'יקי", שנכתב ב-712 לספירה. אז החלו להשתמש בסימניות סיניות על מנת לכתוב יפנית בסגנון שמכונה **man'yōgana**, שבו קיימות עשרת אלפים סימניות.

לאחר זמן, פותחה מערכת כתיבה. סימניות סיניות (קאנג'י) שימשו לכתוב מילים שאומצו מהסינית, או מילים יפניות בעלות משמעות מקבילה. הסימניות הסיניות שימשו גם לכתוב אלמנטים תחביריים, ולאחר שפושטו נעשו לשלושה סוגים של כתב: היראגאנה, קאנג'י וקאטאקאנה. כתבים אלו הם כתבי הברות, המכילים כמה עשרות סימנים, בניגוד לאלפי הסימניות של הקאנג'י.

הספרות היפנית הגיעה לשיא במאה ה-11 עם "סיפור גנג'י" מאת מורסקי שיקיבו, אשת אצולה. יצירות ספרות יפניות רבות נכתבו באותה עת בידי נשים, מכיוון שמלומדים יפנים העדיפו לכתוב בסינית.

היפנית המודרנית נכתבת בשילוב של היראגאנה, קאטאקאנה וקאנג'י.
כ-99% מהאוכלוסייה היפנית דוברת יפנית כשפה ראשונה.

### המטבח היפני

דונבורי אויקודון

 ערכים מורחבים – **המטבח היפני, סושי**

המטבח היפני המסורתי היה קיים בתקופת הבידוד של יפן משאר ארצות העולם עד שנת 1868. משנת 1868, התפתח המטבח היפני עם השפעות חיצוניות, בעיקר סינוספריות.

### אמנויות לחימה

אימון ג'ו-ג'וטסו ביפן, בסביבות 1920
חלק בלתי נפרד מהתרבות היפנית היה במשך מאות שנים סוגים שונים של אמנויות לחימה שחלקן הגדול פותח בה. מענפי הספורט הנפוצים ביפן, שנעשה לסמלה גם בעולם כולו, הוא הסומו; סוג התאבקות במשקל כבד, שאף היווה בעבר חלק מדת השינטו. בין אמנויות הלחימה המסורתיות שפותחו ביפן, ניתן למנות את הנינג'יצו והג'ו ג'וטסו, שחלקים מהן נפוצו עם הזמן גם לשאר העולם.

לאחר מלחמת העולם השנייה אמנויות לחימה מודרניות-ספורטיביות צברו פופולריות, בהן ניתן למנות את הג'ודו, הקנדו והקראטה לסוגיו - שוטוקאן, קיוקושינקאי, שורין ריו, גוג'ו ריו, אייקידו ועוד.

### תרבות פופולרית

גבר יפני קורא מאנגה
מאמצע המאה ה-19 והלאה, ההשפעות האירופאיות היו החזקות ביותר, כשההשפעה האמריקאית עולה מאוד לאחר מלחמת העולם השנייה. השפעות אלו ניכרות בתרבות היפנית של היום, שמשלבת בין האירופאי, האסייתי והאמריקאי, באופנה, בקולנוע, בספרות, בטלוויזיה, במשחקי הווידאו, ובמוזיקה. כיום, יפן היא יצואנית תרבות חשובה, שזכתה לפופולריות רבה סביב העולם, במיוחד בארצות מזרח-אסיאתיות אחרות. תרומות יפניות הניכרות באופן מיוחד לתרבות העולם הם האנימה והמאנגה (סוג של קומיקס), הגנדאי גקי (סוגה קולנועית) והבּוּטוֹ, צורת מחול אוונגרדית שהתפשטה מיפן לאירופה, ארצות הברית ואוסטרליה. תרבות יפנית מסורתית ומודרנית זכתה למעריצים רבים באירופה ובאמריקות.
משחק ההימורים הנפוץ ביותר ביפן הוא המא-ג'ונג. כתוצאה מזיהויו של משחק הימורים זה עם ארגוני פשיעה יצא למשחק דימוי שלילי בקרב החברה שומרת החוק ביפן. בשנות ה-90 הקימו תאים סטודנטיאליים שגילו את המשחק מחדש מועדונים לקידום המשחק באוניברסיטאות של יפן.

### דתות

 ערכים מורחבים – **שינטו, בודהיזם ביפן, מיתולוגיה יפנית, אסלאם ביפן, דתות יפניות חדשות**

מקדש שינטו אינארי בקאנואשי , שימאנה, צ'וגוקו
מקדש טוֹשוֹדַיג'י (Tōshōdai-ji) הבודהיסטי הממוקם בנארה שנבחר לאחד מאתרי המורשת העולמית בידי אונסק"ו
שתי הדתות העיקריות ביפן הן השינטו ובודהיזם, וחלק גדול באוכלוסייה מקיים את שתיהן. בין 50% ל-80% מהיפנים עורכים פולחני שינטו, כולל צורות שונות של סינקרטיזם עם בודהיזם, לרוב במזבחות ביתיים או במקדשים מקומיים. רוב היפנים, כ-70% במספר סקרים, מדווחים על עצמם כ"חסרי דת" (無宗教, מוּ-שוּקיוֹ), אך הדבר נובע מכך שהקטגוריה המערבית "דת" זרה לתרבות המקומית והופיעה רק בתקופת מייג'י. שיוך דתי עצמי לדת השינטו מתפרש על ידי הציבור כהצהרה על חברות במסדרים ובאסכולות מאורגנות, ורק כ-3% מהאוכלוסייה מזדהים כך.

קונפוציאניזם או אפילו דאואיזם משמשים כבסיס לקוד המוסרי וכ"שקאי-טונן" (רעיון חברתי משותף) מיעוט אומר כי הוא נוצרי (0.7%) או בן לדת אחרת (4.7%). כמו כן, מאז אמצע המאה ה-19 עלו כתות דתיות הקרויות שינשוקיו.

הבודהיזם אינו דת המאורגנת באופן קשיח, ביפן קיימים מספר רב של מסורות בודהיסטיות, רובן המוחלט משתייכים לאסכולת המהאיאנה, אך אין ארגון גג שמאחד את הבודהיזם ביפן ואף מעטים שיתופי הפעולה. למעשה, חלק גדול מהמסורות היפניות קשורות יותר היסטורית ותאולוגית למסורות מחוץ ליפן, לדוגמה הזן היפני מקורו בצ'אן הסיני, ומסורת השינגון האיזוטרית והמיסטית חולקת יותר קוי דמיון עם הבודהיזם הטיבטי מאשר עם כל מסורת יפנית אחרת.

#### יהדות יפן

 ערך מורחב – **יהדות יפן**

בית עלמין יהודי בנגסאקי
"בית כנסת אהל שלמה" בקובה
 ר' יהדות קובה
בניין הקהילה היהודית ביפן
הקהילה היהודית ביפן קטנה יחסית, והיא מרוכזת בעיקר בערים הגדולות.
בשנת 1854 פתחו היפנים את שערי ארצם בפני מהגרים מהמערב, ובין המהגרים ליפן היו גם יהודים. בני הקהילה הראשונים ביפן היו בעיקר מיהדות סין השכנה, ובעיקר משאנגחאי והונג קונג. עד לסוף המאה ה-19 עברו ליפן עשרות יהודים, ובשנת 1870 כבר היו ביוקוהמה כ-50 משפחות יהודיות. קהילות גם נוצרו בקובה ובנגסאקי, שבה הוקם גם בית הכנסת היהודי הראשון בתחומי יפן. בנגסאקי הייתה הקהילה היהודית הגדולה מבין השלוש, ועד היום יש בשלוש הערים הללו שרידי בתי קברות יהודים ישנים.

בזמן מלחמת רוסיה–יפן נשבה יוסף טרומפלדור, שלחם לצידה של רוסיה, בשבי היפני אך הורשה לו להקים חוג ציוני בקרב היהודים שהיו איתו בהיותו בשבי. היפנים אף נעזרו ביהודי אחד בזמן המלחמה, יעקב שיף, אשר נתן הלוואה כספית גדולה ליפן לבניית צי אוניות מודרני, לאחר שמדינות אמריקה ואירופה סירבו לבקשת ההלוואה מחשש כי יפן לא תוכל לעמוד במתן ההחזר. בתום המלחמה קיבל יעקב שיף את עיטור "השמש העולה" מידי הקיסר מוצוהיטו.

בשנת 1931 נכבשה מנצ'וריה בידי יפן, וכ-13,000 מיהודי חרבין שישבו בה נכללו תחת השלטון היפני, אך לא נפגעה האוטונומיה הדתית שהייתה שמורה לבני הקהילה.

בזמן מלחמת העולם השנייה נמלטו לסין ויפן פליטים רבים שנמלטו מאירופה דרך רוסיה. בין חסידי אומות העולם היה השגריר היפני בליטא, צ'יאונה סוגיהארה שהציל חלק מיהודי ליטא בכך שנתן להם אשרות יציאה מליטא לפני שפגעו בהם הנאצים והפשיסטים הליטאים. סך הכל ברחו ליפן, בזמן המלחמה, כ-6,000 יהודים מהאזור שהיה בשליטת ברית המועצות. הנאצים שלחו ליפן, שהייתה בעלת בריתם, אחד מאנשי הגסטאפו כדי שישפיע על ממשלת יפן להעביר את היהודים לגרמניה, אולם ממשלת יפן סירבה לדרישה זו.

הפרופסור סטזוסו קוצוג'י, בשל אהדתו ליהדות, עזר רבות לפליטים, פעל להאריך את שהותם הזמנית ביפן ודאג להם למזון, בפעילותו זו הסתכן בנפשו ואף נכלא ועונה. כמה שנים לאחר המלחמה התגייר, עלה לארץ ישראל, ונקרא אברהם סטזוסו קוצוגי.

עם פרוץ המלחמה בין יפן לארצות הברית עזבו אותה רוב יהודי המדינה ועברו לארצות הברית או לסין.

סופרת הילדים הישראלית נעמי עפרי (אז קיטרון) שהתה ביפן בשנות ה-70 של המאה העשרים וכתבה על כך את הספר שלום לך, יפן שהיה לרב מכר, ובו תיארה את הבדלי התרבות, את ההומור החסר והצחוק שמובנו אז היה שונה לחלוטין בתרבותם וכן את המסורות על ייחוסם של האצילים ומשפחות המלוכה לשושלת מלכי בית דוד ולעשרת השבטים האבודים מממלכת ישראל.

כיום יש ביפן מספר קהילות יהודיות, המונות כ-1,000 יהודים, וכן חמישה בתי חב"ד. בנוסף פועלים ביפן שני ארגונים בשם "בית שלום" (של כנסיית ישו הקדושה) ו"מקויה" אשר רוחשים חיבה ליהודים מסיבות דתיות-נוצריות ומאמינים בהיותם עם נבחר.

## ראו גם

|  |  |
| --- | --- |
|  | ספר: יפן |
| אוסף של ערכים בנושא הזמינים להורדה כקובץ אחד. |

* יחסי החוץ של יפן
* אמנות יפנית
* אנימה
* גיישה
* קימונו
* סאקורה
* סומו
* שינטו
* קנג'י
* אמנויות לחימה: נינג'יצו, בושידו, ג'ו ג'יטסו, ג'ודו, קראטה, קנדו, אייקידו
* מוזיקה יפנית: מוזיקה יפנית מסורתית, רוק יפני, ג'יי-פופ, אנקה
* ברזילאים יפניים
* קולנוע יפני: קולנוע יפני מסורתי, אימה יפנית
* ספרות יפנית
* שעון יפני
* מדע וטכנולוגיה ביפן
* פורטל:יפן
* כוחות ההגנה של יפן
* כניעת האימפריה היפנית
* תחבורה ביפן
* אברהם סצוזו קוצוג'י

## לקריאה נוספת

* אלי לנצמן, **יפן**. האגודה לידידות ולשכת המסחר ישראל-יפן בשתוף שגרירות יפן בישראל ומשרד החנוך-הפקוח על הוראת הגאוגרפיה, 2000
* בן עמי שילוני, **יפן המסורתית: תרבות והיסטוריה**, מהדורה שנייה ומתוקנת, ירושלים ותל אביב: שוקן, 2014.
* בן עמי שילוני, **יפן המודרנית: תרבות והיסטוריה**, מהדורה שנייה ומתוקנת, ירושלים ותל אביב: שוקן, 2002.
* בן עמי שילוני, **יפן במבט אישי**, ירושלים ותל אביב: שוקן, 2011.

## קישורים חיצוניים

*

* יפן, ברשת החברתית X (טוויטר)
* יפן, דף שער בספרייה הלאומית
* מידע פוליטי-חברתי על יפן, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה
* יפן, באתר הבנק העולמי
* יפן, תקציר ונתונים סטטיסטיים באתר ספר העובדות על מדינות העולם של ה-CIA (באנגלית)
* יפן, באתר מכון היצוא
* יובל מלחי, פרק 282: היפנים לא מאמינים בחופשות – סיפורים מיפן, באתר "קטעים בהיסטוריה", 12 בנובמבר 2018
* אורטל צבר‏, בין סמוראים לרובוטים: מסע ביפן שחיה בעתיד וזוכרת את העבר, באתר וואלה, 19 בפברואר 2026
* יפן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* יפן - כל המידע על יפן למטיילים - בשיתוף פעולה רשמי עם משרד התיירות יפן
* כתבי יפן בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
* ארכיון **אוסף גלויות ותמונות מאיי יפן**, בספרייה הלאומית

## ביאורים

## הערות שוליים