# הבראונשווייגר השחור

הבראונשווייגר השחור
The Black Brunswicker|  |
|
מידע כללי |
|
צייר |
ג'ון אוורט מיליי  |
|
תאריך יצירה |
1860  |
|
טכניקה וחומרים |
קנבס, צבע שמן  |
|
ממדים בס"מ |
|
רוחב |
68.5 ס"מ  |
|
גובה |
104 ס"מ  |
|
נתונים על היצירה |
|
זרם אמנותי |
האחווה הפרה-רפאליטית  |
|
מספר יצירה |
LL 3643 (גלריית ליידי לבר לאמנות)  |
|
מיקום |
גלריית ליידי לבר לאמנות |
|   |

**הבראונשווייגר השחור** הוא ציור מאת ג'ון אוורט מיליי. היצירה נוצרה בהשראת מעשיהם של "לגיון דוכס בראונשווייג", יחידת מתנדבים גרמנית שפעלה בתקופת המלחמות הנפוליאוניות במהלך מערכת ווטרלו, וכן בהשראת הניגוד שבין בד הצמר השחור לבין סאטן לבן כפנינה, ברגע של עימות רגשי עדין.

## נושא

הציור מתאר בראונשווייגר העומד לצאת לקרב. אהובתו, הלבושה בשמלת נשף, מנסה לעכב אותו ולדחוף את הדלת לסגירה, בעוד הוא מושך אותה לפתיחה. פרט זה מרמז כי הסצנה שואבת השראה מנשף הדוכסית מריצ'מונד שנערך ב־15 ביוני 1815, שממנו יצאו הקצינים כדי להצטרף לכוחות שלחמו בקרב קאטר בראס. כלבה של האישה, העונד סרט אדום בדומה לסרט של גבירתו, מתבונן במתרחש בדריכות.

במכתב ששלח לאשתו, אפי גריי, תיאר ג'ון אוורט מיליי את ההשראה ליצירה, והתייחס לשיחה שניהל עם ויליאם הווארד ראסל, כתב המלחמה של "הטיימס":

"הנושא שלי נראה לי מוצלח ביותר, וגם ראסל סבור שהוא מן המעלה הראשונה. הוא קשור לפרשי בראונשווייג בווטרלו... הם כמעט הושמדו לחלוטין, אך הפגינו מעשי גבורה מופלאים... אני רואה הכול בעיני רוחי ובטוח שהיצירה תהיה הצלחה אדירה. התלבושות והמאורע עצמם עוצמתיים כל כך, עד שאני משתומם שמעולם לא עסקו בהם קודם לכן. ראסל התרשם מכך מאוד, והוא האדם המתאים ביותר להבין את טעמו של הציבור. לא היה גבול לאדיבות שגילה כלפי העניין, והוא עומד להתחיל לאסוף את כל המידע הדרוש."

באותו מכתב ציין מיליי כי בכוונתו ליצור ליצירה זו "תמונת בת מושלמת" ליצירה "ההוגנוטי", הצלחתו הגדולה הראשונה של ג'ון אוורט מיליי, המתארת אף היא סצנה דומה של שני אוהבים המביטים זה בזה בכמיהה. בתחילה התכוון מיליי להפוך את שתי היצירות לדומות אף יותר באמצעות חזרה על מוטיב סרט הזרוע שהופיע ביצירה המוקדמת. הוא תכנן שהחייל יענוד סרט אבל שחור מקרפ, בעוד "אהובתו של החייל הצעיר תופרת אותו סביב זרועו". רעיון סרט הזרוע נזנח במהירות, שכן הוא אינו מופיע באף אחד מרישומי ההכנה ששרדו.

מיליי צמצם את נוכחותו של נפוליאון לדמות המופיעה בתחריט על פי ציורו של ז'אק-לואי דויד, "נפוליאון חוצה את האלפים", התלוי במסגרת על קיר המעוטר בבד דמשק. לדברי מבקר כתב העת Blackwood's Edinburgh Magazine, פרט זה "בלבל את המבקרים בשל הסיבוכים האפשריים של מניעים מנוגדים וקנאות יריבה". הכוונה הייתה לכך שכמה מן המבקרים פירשו את התחריט כרמז לכך שהדמות הנשית מעריצה את נפוליאון, ולכן ניסתה למנוע מאהובה להצטרף לצבא הן ממניעים אישיים והן ממניעים פוליטיים. כפי ששיער מבקר העיתון The Times, "הסתייגותה נובעת בחלקה מהערצה רומנטית לכובש הגדול הזה". מבקרים אחרים סברו כי התחריט נועד לרמוז הן למערכת ווטרלו והן לאירועים מאוחרים יותר, ובייחוד לחציית האלפים המחודשת שערך נפוליאון השלישי במהלך מתקפתו על לומברדיה שבשליטת אוסטריה בשנת 1859.

ההוגנוט
## השוואה ליצירות אחרות

בדומה ל"ההוגנוטי" ול"הבראונשווייגר השחור", גם בציור זה של ג'ון אוורט מיליי עומד במרכז רגע של מתח רגשי בין אהבה לבין חובה. בשלוש היצירות מתוארת סצנת פרידה או עימות אישי על רקע אירוע היסטורי, תוך הדגשת מחוות גוף, מבטים ופרטים סמליים. נוסף על כך מופיע בכל אחד מן הציורים כלב המשקף את האווירה הרגשית של הסצנה. עם זאת, בניגוד לדרמה הברורה והרגש הישיר שב"ההוגנוטי" וב"הבראונשווייגר השחור", ציור זה נחשב עמום ומורכב יותר מבחינה סיפורית, והמבקרים התקשו לפרש את משמעותו ואת יחסי הדמויות.

## יצירה וביקורת

השלמת היצירה ארכה על פי ההערכות כשלושה חודשים. ג'ון אוורט מיליי הקפיד במיוחד על הדיוק בפרטי מדיו של הבראונשווייגר. בתו אדומת־השיער של צ'ארלס דיקנס, קייט פרוג'יני, שימשה כדוגמנית לדמות האישה המופיעה בציור. הדוגמן הגברי היה חייל אלמוני שמת זמן קצר לאחר מכן ממחלת השחפת. שני הדוגמנים מעולם לא נפגשו בפועל. בנו של מיליי הסביר כי השניים הצטלמו בנפרד באמצעות אביזרי עץ: החייל "חיבק אל חזהו בובת דגם", בעוד "הגברת הבהירה נשענה על חזהו של אדם עשוי עץ". מיליי אהב את הציור עד כדי כך שיצר ממנו עותק נוסף, שנותר ברשות משפחתו.

הציור נרכש במחיר הגבוה ביותר שקיבל אי פעם ג'ון אוורט מיליי עד אותה עת, כאשר סוחר האמנות והמוציא לאור ארנסט גמברט שילם עבורו אלף גיני. גמברט מכר את היצירה לאספן הפרה־רפאליטי הידוע תומאס פלינט. אוסף האמנות של פלינט, שהתמקד כמעט כולו ביצירות פרה-רפאליטיות, נמכר בשנת 1862, שנה לאחר מותו, בבית המכירות Christie's בלונדון. במסגרת מכירה זו נמכר "הבראונשוויקר השחור" תמורת 780 גיני. מאוחר יותר, בשנת 1898, רכש ויליאם הסקת' ליבר את היצירה עבור אוספו הפרטי.

הציור נוצר לאחר תקופה של הצלחה יחסית מועטה עבור ג'ון אוורט מיליי, והדמיון בינו לבין "ההוגנוטי" מתפרש בדרך כלל כניסיון לשחזר את הצלחתו המוקדמת של האמן. בשנת 1864 נוצר תחריט מצוטינט של היצירה בידי טי. ל. אטקינסון. נוסף על כך צייר מיליי שתי גרסאות בצבעי מים של הקומפוזיציה.

## הערות שוליים