# שרידים מן ההיסטוריה הטבעית של הבריאה

שרידים מן ההיסטוריה הטבעית של הבריאה
Vestiges of the Natural History of Creation|  |
|
מידע כללי |
|
מאת |
רוברט צ'יימברס  |
|
שפת המקור |
אנגלית  |
|
סוגה |
מסה  |
|
נושא |
ביולוגיה אבולוציונית  |
|
הוצאה |
|
הוצאה | John Churchill  |
|
תאריך הוצאה |
1844  |
|   |

**שרידים מן ההיסטוריה הטבעית של הבריאה** (באנגלית: *Vestiges of the Natural History of Creation*) הוא ספר עיון משנת 1844 העוסק בהיסטוריה טבעית ספקולטיבית ובפילוסופיה של המדע מאת רוברט צ'יימברס. הספר פורסם בעילום שם באנגליה, ואיגד רעיונות שונים על התפתחות כוכבים יחד עם השתנות הדרגתית של מינים, בנרטיב נגיש שקישר בין תאוריות מדעיות רבות של התקופה.

הספר השפיע על דעת הקהל באותה תקופה, והשפעתו, לפי צ'ארלס דרווין, סייעה להכין את הציבור לקראת תאוריית הברירה הטבעית שפרסם דרווין במוצא המינים בשנת 1859.

במשך עשרות שנים הייתה ספקולציה באשר לזהות המחבר. במהדורה השתים-עשרה של הספר, שפורסמה בשנת 1884, נחשף רשמית כי המחבר הוא רוברט צ'יימברס, עיתונאי סקוטי, אשר כתב את הספר בעיר סן אנדרוז בין השנים 1841–1844 בעת שהתאושש מהפרעה נפשית. צ'יימברס נפטר בשנת 1871.

## כתיבת הספר

צ'יימברס תכנן במקור לקרוא לספרו **"ההיסטוריה הטבעית של הבריאה"**, אך שינה את השם בעקבות עצתו של הגאולוג הסקוטי ג'יימס האטון, שצוטט באומרו על טבעה הנצחי של הגאולוגיה: "אין שריד של התחלה, ואין מבט אל סוף" (*no vestige of a beginning, no prospect of an end*).

צ'יימברס היה פרנולוג נלהב באדינבורו בשנות ה-30 של המאה ה-19. מקור השראה חשוב לחיבור היה האגודה הפרנולוגית של אדינבורו (*Edinburgh Phrenological Society*), שעמדותיה החומרניות הגיעו לשיאן בין השנים 1825–1840. ג'ורג' קום , הדמות המרכזית בפרנולוגיה, פרסם את ספרו המשפיע The Constitution of Man בשנת 1828. צ'יימברס היה קשור הדוקות לעמיתיו של קום, ויליאם א. פ. בראון ויווט קוטרל ווטסון , שסייעו לו לעצב את הבסיס התאורטי החומרני של עבודתו.

בשנת 1844 השלים צ'יימברס את ההכתבה של הספר לאשתו, אן קירקווד, כשהחלים מהדיכאון בבית הנופש שלו בסנט אנדרוס. ייתכן שכתיבת הספר שימשה למטרה טיפולית.

הספר פורסם בתחילה בעילום שם. הסיבה לאנונימיות של צ'יימברס הייתה ברורה. הספר טען לתפיסה התפתחותית של הקוסמוס המשלבת אבולוציה של כוכבים עם התמרה מתקדמת של מינים ברוח התאוריה של ז'אן-בטיסט דה לאמארק הצרפתי המנוח. לאמארק הוכפש בקרב אינטלקטואלים, ותיאוריות אבולוציוניות היו לא פופולריות, למעט בקרב רדיקלים פוליטיים ומטריאליסטים. אולם צ'יימברס ניסה להרחיק במפורש את התיאוריה שלו מזו של לאמארק על ידי ניסיון לשלול מהמנגנון האבולוציוני של לאמארק כל סבירות. "ייתכן שרצונות והפעלת היכולות נכנסו בדרך כלשהי לייצור התופעות ששקלנו עליהן; אבל בהחלט לא בדרך שהציע לאמארק, שכל הרעיון שלו לא מספיק כדי להסביר את עלייתן של הממלכות האורגניות, עד כדי כך שנוכל להציב אותה ברחמים בין שטויות החכמים." בנוסף, עבודתו הייתה יותר סוחפת בהיקפה מאלה של כל קודמיו. "הספר, למיטב ידיעתי", הוא כותב בפרק הסיום, "הוא הניסיון הראשון לחבר בין מדעי הטבע בתולדות הבריאה".

צ'יימברס היה מודע לסערה שכנראה תתעורר בעקבות עיסוקו בנושא, ולא רצה לערב את חברת ההוצאה שלו ושל אחיו בשערורייה. הסדרי הפרסום, לפיכך, נעשו באמצעות אלכסנדר אירלנד, חבר ממנצ'סטר. כדי למנוע גילויים לא רצויים, צ'יימברס חשף את יצירתו רק לארבעה אנשים: אשתו, אחיו ויליאם, אירלנד ואחיינו של ג'ורג' קומב, רוברט קוקס. כל ההתכתבות אל צ'יימברס וממנה עברה דרך ידיו של אירלנד, וכל המכתבים וכתבי היד הועתקו בצייתנות בידיה של גברת צ'יימברס כדי למנוע אפשרות שמישהו יזהה את כתב ידו של רוברט.

## השפעות הספר

המהדורה הראשונה של שרידי ההיסטוריה הטבעית של הבריאה יצאה לאור ב-1844 ופורסמה בעילום שם. הספר הפך לרב מכר בין-לאומי ולבעל השפעה ציבורית רבה. אנונימיות ספרותית לא הייתה נדירה באותה תקופה, במיוחד בעיתונות התקופתית. עם זאת, בז'אנר המדע, האנונימיות הייתה נדירה במיוחד, בשל העובדה שכותבי מדע בדרך כלל רצו לקחת קרדיט על עבודתם כדי לתבוע עדיפות לממצאים שלהם.

צ'יימברס רמז לכך שאלוהים עלול שלא לקיים באופן פעיל את ההיררכיות הטבעיות והחברתיות. בכך הספר איים על הסדר החברתי ויכול היה לספק תחמושת לצ'רטיסטים ומהפכנים.

אנשי דת וחוקרי טבע אנגליקניים תקפו את הספר. הגאולוג אדם סדג'וויק חזה "חורבן ובלבול באמונה", וחשש שאם הספר ייקלט על ידי מעמד הפועלים, הוא "יערער את כל המרקם המוסרי והחברתי" ויביא ל"מחלוקת ומהומה קטלנית". לעומת זאת, קווייקרים ואוניטארים רבים אהבו את הספר. הפיזיולוג היוניטרי ויליאם בנג'מין קרפנטר כינה אותו "ספר מאוד יפה ומעניין", ועזר לצ'יימברס לתקן מהדורות מאוחרות. המבקרים הודו לאלוהים על כך שהמחבר התחיל "בבורות ויומרנות", שכן הגרסאות המתוקנות "היו מסוכנות הרבה יותר".[דרוש מקור] עם זאת, הספר עורר סנסציה ופורסם במהירות במספר מהדורות. הוא הביא לדיון נרחב באבולוציה בציבור ובעיתונות, עד הסלונים של החברה הגבוהה.

בתחילה התקבל הספר בחיוב בחוגים הוויקטוריאניים המשכילים של התקופה הוויקטוריאנית, והפך לרב-מכר בין-לאומי. עם זאת, נושאו הלא-אורתודוקסי עמד בסתירה לתאולוגיה טבעית שהייתה גישה רווחת באותה תקופה, ולכן הותקף על ידי אנשי דת ובהמשך גם על ידי מדענים שמצאו בו פגמים חובבניים. למרות זאת, רעיונותיו אומצו על ידי חוגים רדיקליים, והצגתו הפופולרית נשארה אהודה על ציבור רחב. הנסיך אלברט אף קרא את הספר בקול להמלכה ויקטוריה בשנת 1845.

### השפעה על "מוצא המינים" של דרוויון

מבין קוראיו המוקדמים של "שרידים מן ההיסטוריה הטבעית של הבריאה" היה צ'ארלס דרווין, אשר כבר שש שנים קודם לכן גיבש את רעיון הברירה הטבעית כהסבר לאבולוציה. ביולי 1844 כתב דרווין את רעיונותיו במסמך שכינה "מאמר" (*Essay*). במשך שנה ניהל חליפת מכתבים זהירה בנושא עם ג'וזף דלטון הוקר, שכתב לו ב־30 בדצמבר 1844 כי היה "נלהב מ'שרידים', בשל ריבוי העובדות שהוא מציג, אף שאיני מסכים כלל עם מסקנותיו. הוא ודאי טיפוס מוזר; הספר נראה לי יותר כנס של תשעה ימים מאשר יצירה נצחית. הוא בהחלט 'ממלא את המחיר' – הכוונה למחיר הקריאה בו, שכן הוא יקר דיו ממילא; יש בו שפע של שגיאות."

דרווין קרא את הספר בנובמבר אותה שנה, וגילה כי הוא מתבסס על חלק מקווי הראיות שהוא עצמו אסף, ומעלה שאלות שהיה עליו להתמודד עמן. הוא הגיב כי היה "פחות משועשע ממנו... הכתיבה והמבנה ודאי מעולים, אך הגאולוגיה שלו נראית לי גרועה, והזואולוגיה גרועה אף יותר." דרווין למד גאולוגיה אצל אדם סדג'וויק, והתעניין במיוחד במה שהיה למורו לשעבר לומר על האבולוציה. באוקטובר 1845 כתב לידידו צ'ארלס לייל כי ביקורתו של סדג'וויק על הספר היא "יצירת מופת של טיעון נגד השתנות המינים", וכי קרא אותה "ביראה וברעדה", אך שמח לגלות כי חזה מראש את הסתייגויותיו של סדג'וויק ולא התעלם משום טיעון.

בתחילת 1846 קרא דרווין את החיבור המשך Explanations, וכתב כי "רוחו של הספר, אם לא העובדות שבו, ראויה לבייש את סדג'וויק", תוך שהוא מציין סימנים המרמזים שרוברט צ'יימברס הוא ככל הנראה המחבר. באפריל 1847, לאחר שפגש את צ'יימברס ולאחר מכן קיבל ממנו עותק חתום של שרידים, השתכנע דרווין כי אכן הוא המחבר האנונימי.

בהקדמה למוצא המינים (1859), הניח דרווין כי קוראיו כבר מכירים את שרידים מן ההיסטוריה הטבעית של הבריאה, וציין את אחת הליקויות החמורות ביותר של התאוריה שהוצגה בו ביחס להבנת האבולוציה הביולוגית:

"מחבר שרידים מן הבריאה, אני מניח, היה אומר שלאחר מספר לא ידוע של דורות, ציפור כלשהי ילדה נקר, וצמח כלשהו הוליד את הדבקון, ושניהם נוצרו מושלמים כפי שהם כיום; אך הנחה זו, לדעתי, אינה מהווה כל הסבר, שכן היא מותירה את שאלת ההתאמות ההדדיות בין היצורים החיים ובינם לבין תנאי חייהם הפיזיים ללא מענה וללא הסבר."

דרווין רמז כי ספרו של צ'יימברס סייע לסלול את הדרך לפרסום התאוריה שלו עצמו על אבולוציה באמצעות ברירה טבעית. הוא כתב:
"לדעתי, הספר עשה שירות מצוין במדינה זו בכך שעורר תשומת לב לנושא, הפיג דעות קדומות, ובכך הכין את הקרקע לקליטת השקפות דומות."

## ראו גם

* היסטוריית חקר האבולוציה

## לקריאה נוספת

* This article incorporates text from a publication now in the public domain: Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Chambers, Robert". *Encyclopædia Britannica* (באנגלית). Vol. 5 (11th ed.). Cambridge University Press. pp. 820–821.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **שרידים מן ההיסטוריה הטבעית של הבריאה** בוויקישיתוף
## הערות שוליים