Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# מתקדמים לאחור

מתקדמים לאחור: כיצד מדיניות רווחה פוגעת בעניים
Losing Ground: American Social Policy, 1950–1980|  |
|
מידע כללי |
|
מאת |
צ'ארלס מאריי |
|
שפת המקור |
אנגלית |
|
נושא |
מדינת הרווחה |
|
הוצאה |
|
הוצאה |
Basic Books |
|
מקום הוצאה |
ארצות הברית |
|
תאריך הוצאה |
נובמבר 1984  |
|
מספר עמודים |
352 |
|
הוצאה בעברית |
|
הוצאה |
סלע מאיר |
|
תאריך |
2020 |
|
תרגום |
אורי רדלר |
|
מספר עמודים |
448 |
|   |

**מתקדמים לאחור – כיצד מדיניות רווחה פוגעת בעניים** (באנגלית: **Losing Ground: American Social Policy, 1950–1980**) הוא ספר משנת 1984 העוסק ביעילותן של מדיניות מדינת הרווחה בארצות הברית בין השנים 1950 ל-1980, מאת מדען המדינה צ’ארלס מאריי. גם הצעות המדיניות שלו וגם המתודולוגיה שבה השתמש עוררו מחלוקות רבות.

## רקע

מאריי כתב את הספר בזמן שהיה עמית במכון מנהטן, אז תחת חסותו של אירווינג קריסטול. המכון מימן את עבודתו על הספר ואף קידם אותו. כ-25,000 דולר מהמימון הגיעו מקרן ג’ון מ. אולין. ג’ואן קנדי טיילור מהמכון זוכה לקרדיט על כך שדאגה שהספר יראה אור.

## תקציר

הטענה המרכזית של מאריי היא שתוכניות הרווחה החברתיות, כפי שיושמו היסטורית בארצות הברית, נוטות להגדיל את העוני במקום לצמצמו, משום שהן יוצרות תמריצים שמתגמלים התנהגות קצרת-טווח שאינה מועילה ליציאה מעוני בטווח הארוך.

## קבלה וביקורת

כריסטופר ג’נקס פרסם ביקורת מקיפה בגיליון 9 במאי 1985 של New York Review of Books, ובה הגדיר את הספר כמעשה של "דרוויניזם חברתי". לטענתו, הצלחתו הפופולרית של *מתקדמים לאחור* נבעה לא מהקפדה מדעית אלא מן התועלת הפוליטית שלו – בהענקת צידוק מוסרי לקיצוצי תקציב שפוליטיקאים רבים ביקשו לבצע כדי לצמצם את הגירעון הפדרלי. מאריי השיב על ביקורתו, וג’נקס מצדו פרסם תגובה נוספת.

במקביל, מכון המחקר לעוני של אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון פרסם דוח מיוחד שהציג את עמדות החוקרים השונים במכון כלפי טענותיו של מאריי. בנוסף, פורסם סיכום בן שנים-עשר עמודים במגזין Focus, שבו דחו החוקרים את ההאשמות הרחבות שהטיח הספר כלפי מדיניות "החברה הגדולה". עם זאת, הם הסכימו כי נדרשת בשנות השמונים גישה מחודשת שתוכל להתמודד טוב יותר עם אתגרי העוני והפשיעה.

בניו יורק טיימס, במאמר מערכת שפורסם ב־1985, חודשים ספורים לאחר הופעת הספר, הוגדר *מתקדמים לאחור* כ"תנ"ך של מקצצי התקציב". עם זאת, המאמר הסתייג וציין כי "הטענה עשויה להיות פגומה לא פחות משהיא מפתיעה, וכנראה לא תעמוד בביקורת רצינית".

בראיון שנערך בדצמבר 1993 עם רשת NBC, כתב נשיא ארצות הברית דאז ביל קלינטון על מאריי ועל הספר: "הוא עשה שירות גדול למדינה. נכון, אני והוא לא פעם חלוקים, אבל אני חושב שהניתוח שלו ביסודו נכון. אין ספק שזה יעבוד. אבל השאלה היא – האם זה מוסרי?"

כעבור שנים אחדות, בשנת 2006, כתב הפרשן השמרני מייקל בארון כי הספר "ערער את ההנחה שרווחה היא חובה מוסרית" וכי הוא שימש מקור השראה לרפורמות הרווחה של שנות התשעים.

עם זאת, בשנת 2009, בספרו Prisons of Poverty, תקף הסוציולוג לואיק וקאן את *מתקדמים לאחור*. הוא טען כי מאריי עיוות את הנתונים בניסיון לטעון שהעלייה בעוני לאחר שנות השישים נבעה מצמיחתה של מדינת הרווחה, בעוד שלדבריו הנתונים עצמם אינם מצביעים על קשר כזה כלל.

## ראו גם

* התאבדות המערב
* שקיעת המערב

## קישורים חיצוניים

* בריג'יט ברגר, ביקורת ספר: כך הפכה 'המלחמה בעוני' את העניים לעניים יותר, באתר מידה, 5 בפברואר 2020
* צ'רלס מאריי, פרק מספר: מתקדמים לאחור – כיצד מדיניות רווחה פוגעת בעניים, באתר מידה, 21 ביולי 2021
* גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
* הספר "מתקדמים לאחור", באתר "סימניה"

## הערות שוליים
# ג'יימס תומפסון פארלי

ג'יימס תומפסון פארלי
James T. Farley|  |
|
לידה |
6 באוגוסט 1829 מחוז אלבמרל, וירג'יניה, ארצות הברית  |
|
פטירה |
22 בינואר 1886 (בגיל 56) ג'קסון, קליפורניה, ארצות הברית  |
|
מקום קבורה | Jackson City Cemetery  |
|
מדינה | ארצות הברית ארצות הברית |
|
מפלגה |  המפלגה הדמוקרטית |
|

חבר האספה המדינתית של קליפורניה|
1855–1860 (כ־5 שנים) |

 |
|

חבר הסנאט של קליפורניה|
1869–1879 (כ־10 שנים) |

 |
|

סנאטור מטעם מדינת קליפורניה|
4 במרץ 1879 – 3 במרץ 1885 (6 שנים) |
|
→ ארון סרג'נטלילנד סטנפורד ← |

 |
|   |

**ג'יימס תומפסון פארלי** (באנגלית: **James Thompson Farley**‏; 6 באוגוסט 1829 – 22 בינואר 1886) היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת קליפורניה.

## ביוגרפיה

### ראשית חייו

פארלי נולד ב-6 באוגוסט 1829 במחוז אלבמרל שבווירג'יניה, ועבר למיזורי בגיל צעיר. בעקבות גילוי הזהב – וכן בשל דו-קרב שבו כמעט הרג אדם שהיה יריבו על לבה של אישה – עבר פארלי לקליפורניה בשנת 1849. הוא ניסה את מזלו בכריית זהב במחוזות קלברס וטואלומי, אך לא הצליח בכך. במקום זאת פנה ללימודי משפטים, והוסמך כעורך דין בשנת 1854, אז החל לעסוק בעריכת דין במחוז אמדור.

### קריירה פוליטית

בגיל 25 נבחר פארלי לאספה המדינתית של קליפורניה מטעם מחוז אמדור כחבר במפלגה הוויגית. באותה תקופה – חמש שנים בלבד לאחר שקליפורניה הפכה למדינה – חברי האספה נבחרו מדי שנה בהתאם לחוקת קליפורניה המקורית. בשנת 1855 התמודד שוב על כהונה, הפעם כחבר במפלגת שאינם יודעים דבר, שהייתה אז הרוב בבית המחוקקים. לאחר קריסת אותה מפלגה הצטרף למפלגה הדמוקרטית, נותר חלק מהגוש הפוליטי החזק באספה, ובשנת 1856 נבחר ליושב ראש האספה.

לאחר מכן עבר לסנאט של מדינת קליפורניה, שם כיהן כנציג דמוקרטי. בתקופה אחת (1871–1872) אף כיהן כנשיא בפועל של הסנאט. הוא היה מקורב ונאמן לממשלתו של המושל הנרי הנטלי הייט .

במשך כמה שנים היה פארלי נחשב למנהיג המוכר של המפלגה הדמוקרטית בקליפורניה. בשנת 1873 קיבל את מועמדות המפלגה לסנאט של ארצות הברית במטרה למלא את מקומו של הסנאטור הפורש ג'ון הייגר, אך הובס בידי המושל ניוטון בות', שהיה עצמאי שהתנגד למונופולים. למזלו, כעבור כמה שנים פרש הסנאטור ארון סרג'נט, ופארלי הוצב שוב כמועמד – והפעם נבחר לסנאט של ארצות הברית בשנת 1877. הוא כיהן בתפקיד מ־1879 ועד 1885. בשנת 1884 לא ביקש להיבחר מחדש.

לאחר שעזב את וושינגטון די. סי. שב לעסוק בעריכת דין, אך מצבו הבריאותי הידרדר והוא נפטר ב-22 בינואר 1886 בעיר ג'קסון שבקליפורניה, לאחר מאבק בן שלוש שנים במחלה. פארלי נקבר בבית העלמין העירוני של ג'קסון.

## חיים אישיים

פארלי תואר כאדם "בעל מראה נאה, חם לב ונעים הליכות". משרד עורכי הדין שלו בג'קסון שימש בסיס צמיחה לפוליטיקאים נוספים מקליפורניה, בהם השופט הנרי ל. וולדו, שכיהן כתובע המחוזי של אמדור בין השנים 1867–1870, ואנתוני קמינטי , שכיהן גם הוא כתובע המחוזי של אמדור ובהמשך נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם קליפורניה בשנים 1891–1895.

בשנת 1876 נישא פארלי לפלורה פורסטר פלפס ממחוז אמדור. לשניים נולדו בן ובת.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **ג'יימס תומפסון פארלי** בוויקישיתוף
* ג'יימס תומפסון פארלי, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
* ג'יימס תומפסון פארלי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
# הארי פ. בירד

הארי פ. בירד
Harry F. Byrd|  |
| הארי פ. בירד |
|
לידה |
10 ביוני 1887 מרטינסבורג, וירג'יניה המערבית, ארצות הברית  |
|
פטירה |
20 באוקטובר 1966 (בגיל 79) בריוויל, וירג'יניה, ארצות הברית  |
|
מקום קבורה |
בית הקברות מאונט הברון, וינצ'סטר, וירג'יניה, ארצות הברית |
|
שם מלא |
הארי פלאד בירד האב |
|
שם לידה |
הארי פלאד בירד |
|
מדינה | ארצות הברית ארצות הברית |
|
השכלה | * בית ספר יסודי
* Shenandoah Valley Academy
 |
|
מפלגה |
המפלגה הדמוקרטית  |
|
ילדים |
הארי פ בירד ג'וניור  |
|
חתימה |   |
|

סנאטור מטעם וירג'יניה|
4 במרץ 1933 – 10 בנובמבר 1965 (32 שנים) |
|
→ קלוד סוואנסוןהארי פ. בירד הבן ← |

 |
|

מושל וירג'יניה ה־50|
1 בפברואר 1926 – 15 בינואר 1930 (4 שנים) |
|
סגן |
ג'וניוס אדגר וסט |
|
→ אלברט לי טרינקלג'ון גרלנד פולארד ← |

 |
|

חבר הסנאט של וירג'יניה מטעם המחוז ה-26|
9 בינואר 1924 – 1 בפברואר 1926 (שנתיים) |

 |
|

חבר הסנאט של וירג'יניה מטעם המחוז ה-10|
12 בינואר 1916 – 9 בינואר 1924 (8 שנים) |

 |
|   |

**הארי פלאד בירד האב** (באנגלית: **Harry Flood Byrd, Sr.**;‏ 10 ביוני 1887 — 20 באוקטובר 1966) היה פוליטיקאי ומוציא לאור אמריקאי, סנאטור, מושל וירג'יניה, ומנהיג המפלגה הדמוקרטית בווירג'יניה. הוא תפקד כמנהיג "הקואליציה השמרנית" בסנאט של ארצות הברית, שמנע את מרבית החקיקה הליברלית מ-1937.

## ביוגרפיה

בירד נולד בעיירה מרטינסבורג שבווירג'יניה המערבית. הוא היה צאצא לאחת המשפחות הראשונות שיישבו את וירג'יניה והקימו בה מטעים רחבי ידיים במאה ה-17. אחיו היה חלוץ התעופה האמריקאי ריצ'רד בירד, חוקר הקוטב הצפוני והדרומי, ומהראשונים שחצו את האוקיינוס האטלנטי בטיסה ישירה.

בירד החל תחילה כמוציא לאור של העיתון של אביו, "Winchester Star", ב-1903, ובהמשך רכש מספר עיתונים נוספים. בתקופה זו עוצבו עמדותיו הכלכליות, שליוו אותו בהמשך דרכו הפוליטית. ב-1908 הפך לנשיא חברת הכבישים "Valley Turnpike". ב-1915 נבחר לראשונה לסנאט של וירג'יניה.

בירד נחשב דמות משמעותית בתהליך הארגון-מחדש והמודרניזציה שעברה ממשלת וירג'יניה, ומהדמויות הדומיננטיות ביותר במפלגה הדמוקרטית של וירג'יניה במחצית הראשונה של המאה ה-20. ב-1925 נבחר למושל וירג'יניה, וב-1933 נבחר לסנאט האמריקאי, שם כיהן עד 1965. הוא הפעיל בסנאט שיטת קבלנות-קולות יעילה, שהשפיעה מאוד על החקיקה והפוליטיקה בתקופתו; היא כונתה על שמו "Byrd Organization".

בירד נודע גם בשל עמדותיו הפוליטיות הגזעניות, והוא תמך בין השאר בהפרדה גזעית בין שחורים ללבנים. הוא התנגד בתוקף לאינטגרציה גזעית בבתי הספר הציבוריים, ודווקא לאחר פסק דין בראון נגד מועצת החינוך פעל במהירות לסגירתם של מספר מערכות בתי ספר ציבוריים מעורבים בווירג'יניה בשנים 1959-1964 (עד שבית המשפט עצר זאת בסוף שנות ה-60, בטענה שהמהלך מנוגד לחוקת ארצות הברית). בעקבות זאת נמנעו לימודים ממספר רב של תלמידים שחורים במחוזות אחדים בווירג'יניה, והם כונו "הדור האבוד".

בירד פרש מהסנאט ב-1965 מסיבות בריאותיות. בנו, הארי פ. בירד הבן, המשיך בעקבותיו והחליף אותו כמייצג וירג'יניה בסנאט.

בירד היה נשוי לאן דגלאס בוורלי, והיו לו 4 ילדים. הוא מת מסרטן המוח ב-1966, בגיל 79.

## לקריאה נוספת

* Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1659-1660

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **הארי פ. בירד** בוויקישיתוף
* הארי פ. בירד, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
* הארי פ. בירד, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

## הערות שוליים
# לורה פרידמן

לורה פרידמן
Laura Friedman|  |
|
לידה |
3 בדצמבר 1966 (בת 59) ניו יורק, ארצות הברית  |
|
שם לידה | Laura Syril Friedman  |
|
מדינה | ארצות הברית ארצות הברית |
|
מקום מגורים |
גלנדייל  |
|
השכלה | * תיכון נוווה (1984)
* אוניברסיטת רוצ'סטר (1988)
 |
|
מפלגה |  המפלגה הדמוקרטית |
|
חתימה |   |
| a43.asmdc.org |
|

חברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-30 של מדינת קליפורניה|
3 בינואר 2025 – מכהנת (שנה ו־5 חודשים) |
|
→ אדם שיף |

 |
|

ראש עיריית גלנדייל|
אפריל 2011 – אפריל 2012 (כשנה) |

 |
|   |

**לורה פרידמן** (באנגלית: **Laura Friedman**; נולדה ב-3 בדצמבר 1966) היא פוליטיקאית יהודייה-אמריקאית, חברת המפלגה הדמוקרטית. מכהנת כנציגת המחוז ה-30 של קליפורניה בבית הנבחרים של ארצות הברית.

## ביוגרפיה

פרידמן גדלה בניו יורק וסיימה ב-1988 תואר ראשון בפילוסופיה מאוניברסיטת רוצ'סטר. לאחר הלימודים עברה ללוס אנג'לס ועבדה בתעשיית הבידור בין השאר בסרטי פרמאונט, כסגנית נשיא בחברת Rysher Entertainment, במסגרתה הייתה שותפה בהפקת הסרטים "מותק, הילדות התחלפו, "פוקס פייר", מעצר בית", "זאוס ורוקסן" ו-"Aberration", וכן בחברת Cort/Madden Company. בשנת 2000 הקימה עסק עצמאי בתחום מסחר באמנות זכוכית.

ב-2009 נבחרה למועצת העיר גלנדייל שבקליפורניה, בין אפריל 2011 לאפריל 2012 כיהנה כראש העיר. ב-2016 נבחרה למועצת המחוקקים של קליפורניה כנציגת המחוז ה-43, נבחרה מאז שוב ב-2018, ב-2020 וכן ב-2022 אז הפך המחוז למחוז ה-44.

בעקבות הודעתו של אדם שיף, נציג המחוז ה-30 של קליפורניה בבית הנבחרים של ארצות הברית, על כוונו להתמודד לסנאט ב-2024, הכריזה פרידמן על כוונתה להתמודד על מושבו המתפנה. היא סיימה ראשונה בבחירות המקדימות הפתוחות (לא-מפלגתיות) שנערכו במאי 2024 עם כ-30.1% מהקולות, ובבחירות בנובמבר 2024 זכתה ברוב של 68.4%.

פרידמן נשואה ואם לבת.

## קישורים חיצוניים

* אתר האינטרנט הרשמי של לורה פרידמן

 מדיה וקבצים בנושא **לורה פרידמן** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של לורה פרידמן (באנגלית)
* לורה פרידמן, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)

* לורה פרידמן, ברשת החברתית פייסבוק
* לורה פרידמן, ברשת החברתית X (טוויטר)
* לורה פרידמן, ברשת החברתית אינסטגרם
* לורה פרידמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
# אורורה (מיתולוגיה)

אורורה
Aurora|  |
|
תפקיד |
אלת השחר |
|
כינוי | Pallantis  |
|
תרבות |
דת רומא העתיקה  |
|
אלים מקבילים |
אאוס, אושאס, חג המטראליה, אאוסטרה, זוריה, האוסוס  |
|
אב |
היפריון  |
|
אם |
תיאה  |
|
אחים |
סול, לונה  |
|
צאצאים |
אקווילון, אוסטר, פאבוניוס, וולטורנוס  |
|   |

**אָוּרוֹרָה** (בלטינית: **Aurora**, משמעותה 'שחר') היא אלת השחר במיתולוגיה הרומית ובשירה הלטינית. אורורה היא בת-השוואה לאלה היוונית אאוס, הגם שאורורה אינה טומנת בחובה תהודה כלשהי לאלה קדמונית אדירה. אלת השחר ההינדית היא אוּשַאס.

## במיתולוגיה הרומית

במיתולוגיה הרומית, אורורה, אלת השחר, מחדשת את עצמה בכל בוקר ונוסקת לרוחב השמים, בהכריזה על הגעת החמה. יש לה שני אחים: אח (סוֹל, השמש) ואחות (לוּנַה, הירח).

מיתוס שנלקח מאגדות האלה היוונית אאוס על ידי משוררים לטיניים, מגולל את סיפורו של אחד ממאהביה, נסיך טרויה, טיתונוס. טיתונוס היה בן-תמותה, ואמור היה להזדקן ולבסוף למות. ברצותה לחיות עם אהובה לנצח נצחים, אורורה ביקשה מיופיטר (המקביל לזאוס) להעניק חיי אלמוות לטיתונוס. יופיטר נענה למשאלתה, אולם המשאלה הייתה פגומה ולא כללה את שמירת מראהו הצעיר לנצח. כתוצאה מכך, טיתונוס הוסיף להזדקן לעד, ואורורה הפכה אותו לצרצר, שהיה רועש ללא הפסקה. מיתוסים אחרים טענו שהוא הפך לחגב או לארבה. אורורה תוארה כשלבשה גלימה סגולה, בעלת אצבעות וזרועות ורדרדות, אוחזת בלפיד, וכוכב מעטר את מצחה. בכל בוקר, אורורה רכבה במרכבה בשמיים, מביאה אור ליום וממלאת את השמים בצבעים רכים. שני סוסים לבנים משכו את המרכבה, בעוד שאורורה בישרה לעולם על בואו של אחיה, אל השמש הליוס (היווני. הרומי הוא סול). יש האומרים שהיא גם הכריזה על עזיבתו, כאשר עפה שוב בשמיים עם רדת הדמדומים. אורורה הזילה דמעות על בנה, ממנון, אשר הפכו לטל של הבוקר.

## אורורה בתרבות המודרנית

* באמנות, ארורה מתוארת כאישה צעירה, לרוב עם כנפים, מהלכת במהירות עם נער בזרועותיה, ולעיתים עולה מן הים במרכבה רתומה לסוסים מכונפים. לפעמים, כאלה המפזרת את טל הבוקר, היא מחזיקה כד מים בכל אחת מידיה.

* באחת מן הגרסאות של היפהפייה הנרדמת נקראה היפהפייה הנרדמת אורורה.

* האסטרואיד 94 Aurora שהתגלה ב-1867 על ידי ג'יימס קריג ווטסון נקרא על שמה.

* השם הלועזי של זוהר הקוטב זה אורורה.

## ראו גם

* אאוס

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **אורורה** בוויקישיתוף
## הערות שוליים

 ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו**להרחיב אותו**.
# דלתא סיגמא פי

דלתא סיגמא פי|
תקופת הפעילות |
10 בדצמבר 1899 – הווה (126 שנים)  |
| www.deltasig.org |
|   |

**דלתא סיגמא פי** (**ΔΣΦ**, ידוע גם כ-**DSP**, **D-SIGS**, **דלתא סיגס**, **דיגס**) היא אחוות סטודנטים (מועדון חברתי) שהוקמה בסיטי קולג' של ניו יורק ב-1899.

## היסטוריה

בסוף המאה ה-19, רוב האחוות היו פתוחים או ליהודים בלבד או לנוצרים בלבד. כאשר קבוצה של ידידים בסיטי קולג' של ניו יורק ניסו להיכנס לאחווה כלשהי, הם נדחו משום שבקבוצה היו נוצרים ויהודים יחד. כמענה לכך, הם הקימו את הסניף הראשון של דלתא סיגמא פי ב-10 בדצמבר 1899. הסניף נקרא "אינסולה", בגלל מיקומו באי מנהטן (*Insula* בלטינית, פירושו אי).

בסוף 1902, חתמו חמישה חברים מאינסולה על ניירות תאגוד, דלתא סיגמא פי התאגדה למען התפשטות של "עקרונות של אחווה ורעות בקרב חברי הקולג', בלא הבחנה בין גזע ודת". ב-1903, האחווה הקימה סניפים באוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת ניו יורק.

### צמיחה ומלחמת העולם הראשונה

בין 1914 ל-1916 האחווה כמעט הוכפלה בגודלה עם הקמתם של עשרה סניפים נוספים. ב-1915, הסניף הראשון בחוף מערבי, הוקם באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. הסניף נקרא "הילגארד" על שם דיקן האוניברסיטה, וזה הסניף היחיד בכל סניפי האחווה שאין בשמו אות יוונית.

כאשר ארצות הברית הצטרפה למלחמת העולם הראשונה ב-1917, לדלתא סיגמא פי היו 19 סניפים פעילים. במהלך המלחמה קרוב לשלושת רבעי מחברי האחווה שירתו במגוון תפקידים, כאשר חצי מהמספר הזה בקרבות מעבר לים. ההוצאה לאור של *"הציפורן"*, העיתון של האחווה, וכן הוועידות של השנים 1917 ו-1918 נדחו עד לסופה של המלחמה.

### שנות העשרים

דלתא סיגמא פי המשיכה להתרחב במשך שנות העשרים, בזמן שהרבה אחוות מקומיות ומועדנים חברתיים אחרים הגישו בקשה לחברות באחווה. בתוך האחוות המקומיות הללו הייתה גם "פי נו" מאוניברסיטת מקגיל שבמונטריאול, קוויבק, קנדה; כאשר הצטרפה כחברה באחווה, בשם אלפא אומיקרון, נהייתה דלתא ביגמא פי לאחווה בינלאומית.

מסורת שהחלה באותו הזמן היא נשף המלחים. בראשונה היה זה בסניף של אוניברסיטת סטטסון. כיום ברבים מסניפי דלתא סיגמא פי, נשף המלחים מתקיים מדי שנה והוא רשמי למחצה - תאום של נשף הציפורן, הנשף הרשמי של האחווה.

### דעיכה ומלחמת העולם השנייה

במהלך השפל הגדול, הצמיחה של האחווה נעצרה; הרישום לקולג'ים ככלל פחת, ואלו שכבר נרשמו לא הצטרפו. מספר סניפים נעשו רדומים, בתוכם סניף אלפא וגמא, ומספר סניפים בניו יורק סיטי.

הסניפים היחידים שהוקמו במהלך השפל הגדול היו הסניף באוניברסיטת אלבמה וביתא למבדה ב. במהלך אותה תקופה, העביר מנהל הוועד הפועל של האחווה, א. ו. דפנדרפר, את המרכז של האחווה לוושינגטון. דלתא סיגמא פי התאגדה מחדש בוושינגטון ב-1929.

גם אם האחווה נהדפה לאחור ודעכה במהלך שנות השלושים, הרי שבפרוץ מלחמת העולם השנייה האחווה מגיעה לשפל; חברים רבים עוזבים את האחווה. אם בפרוץ מלחמת העולם השנייה רק סניף אחד של האחווה היה רדום (אוניברסיטת מקגיל), הרי שב-1944 רק 12 מ-33 הסניפים של האחווה נותרים פעילים.

### חזרה לחזון המייסדים

לאחר המלחמה, הביא החוק להסתגלות מחדש של חיילים משוחררים, לחיילים ותיקים רבים את האפשרות להירשם לקולג'. התוצאה הייתה נהירה של סטודנטים חדשים, ובעקבות זה, סניפים רבים שהיו רדומים - חזרו לפעילות. תוצאה נוספת של חקיקת החוק היא פתיחת אוניברסיטאות ציבוריות רבות. עם מוסדות חדשים רבים שנפתחו לפתע להשפעת האחוות, דלתא סיגמא פי, יחד עם אחוות רבות נוספות, חוותה את תקופת הצמיחה הגדולה שלה בתקופה לאחר מלחמת העולם השנייה.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **דלתא סיגמא פי** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של דלתא סיגמא פי (באנגלית)
# רימייק

האיש שידע יותר מדי (סרט, 1956) הוא רימייק של היצ'קוק לסרטו שלו באותו השם מ-1934.
**רימייק** (מאנגלית: **Remake**; על פי האקדמיה ללשון העברית: **מֶחְדָּשׁ**) הוא תיאור של יצירת אמנות מצורה מסוימת, אשר מבוססת בעיקר על עבודה מוקדמת יותר, באותו המדיום (ראו גם: **ריבוט**). זאת לעומת יצירה המבוססת על עבודה מוקדמת, אך במדיום אחר ונקראת אדפטציה.

בתעשיית הקולנוע, רימייק הוא יצירה חדשה של סרט קולנוע, לרוב בהתבסס על התסריט המקורי עם שינויים, תוך שימוש באותו עולם ואותן דמויות ראשיות. האלמנטים החדשים בסרטי רימייק הם לרוב הבמאי ובימוי, צוות השחקנים והאפקטים המיוחדים. למעשה, שיפור ביכולות הטכניות של אפקטים מיוחדים ושילוב גרפיקה ממוחשבת, שלרוב לא היו זמינים בעת צילום הסרט המקורי, הם סיבה נפוצה לצילום רימייק. לעיתים יש גם שינויים בתסריט, ואם השינויים גדולים (ומהווים התחלה לסדרת סרטים חדשה) הסרט נקרא "ריבוט/אתחול". תהליך נפוץ פחות הוא עיבוד סרט או סדרה לחוברת קומיקס צילום שימוש בתבנית אנ עבור "Photo comics" בשפה en כאשר הערך קומיקס מצולם כבר קיים או קומיקס קולנועי.

לפי קביעת האקדמיה ללשון העברית משנת תשע"ב, 2012, המונח העברי ל"רימייק" הוא "**מֶחְדָש**".

## ראו גם

* סיקוול
* עיבוד קולנועי
* פריקוול
* ריבוט

## קישורים חיצוניים

* אורי קליין, האם כל רימייק נדון לכישלון כמו "הפיתוי" של סופיה קופולה?, באתר הארץ, 14 בספטמבר 2017

## הערות שוליים

 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות ובנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו**להרחיב אותו**.
# צ'ארלס מקארתור

צ'ארלס מקארתור
Charles MacArthur|  |
|
לידה |
5 בנובמבר 1895 סקרנטון, ארצות הברית  |
|
פטירה |
21 באפריל 1956 (בגיל 60) ניו יורק, ארצות הברית  |
|
מקום קבורה | Oak Hill Cemetery  |
|
מדינה |
ארצות הברית  |
|
שפות היצירה |
אנגלית  |
|
בת זוג | הלן הייז (1928–1956 (כ־28 שנים))  |
|
ילדים | Mary MacArthur  |
|
פרסים והוקרה |
פרס האוסקר לסיפור הטוב ביותר (5 במרץ 1936)  |
|   |

**צ'ארלס מקארתור** (באנגלית: **Charles MacArthur**;‏ 5 בנובמבר 1895 - 21 באפריל 1956) היה מחזאי ותסריטאי אמריקאי.

## ביוגרפיה

צ'ארלס מקארתור נולד כבן השני הצעיר ביותר מבין שבעת ילדיהם של המטיף הבפטיסטי האורתודוקסי ויליאם טלפר מקארתור ואשתו ג'ורג'יאנה ולסטנד מקארתור. כבר מגיל צעיר התאפיין בתשוקה לקריאה. צ'ארלס סירב ללכת בעקבות אביו ולהקדיש את חייו לדת, ובמקום זאת עבר למערב התיכון של ארצות הברית והיה לכתב מצליח בשיקגו, בעיתונים כמו *Chicago Tribune* ו-*Chicago Daily News*. הוא גם חיבר כמה סיפורים קצרים באותה תקופה; שניים מהם, "*Hang It All*" ‏(1921) ו-"*Rope*"‏ (1923), פורסמו בכתב העת הספרותי *The Smart Set* של ה.ל. מנקן. לבסוף השתקע בניו יורק, ובה החל לעסוק במחזאות.

מקארתור ידוע בעיקר בשל המחזות שחיבר בשיתוף פעולה עם התסריטאי בן הכט, *Ladies and Gentlemen* (שעובד לקולנוע בשם *Perfect Strangers*, בכיכובם של ג'ינג'ר רוג'רס ודניס מורגן), *Twentieth Century* ו-*The Front Page* שזכה לארבעה עיבודים לקולנוע, לרבות הסרט "נערתו ששת" (1940) של הווארד הוקס, ושמבוסס בחלקו על חוויותיו האישיות של מקארתור בלשכת החדשות של שיקגו. מקארתור אף כתב, יחד עם אדוארד שלדון (Edward Sheldon), את המחזה *Lulu Belle*, שהועלה על הבימות בבימויו של הבמאי דייוויד בלסקו (David Belasco) בשנת 1926 וזכה להצלחה.

הוא היה נשוי בנישואיו השניים לשחקנית הקולנוע והתיאטרון הלן הייז, שהייתה אשתו משנת 1928 ועד מותו ב-1956. הם התגוררו יחדיו בניאק (Nyack), ניו יורק. בשנת 1949 מתה בפתאומיות בתו מארי בגיל 19, ממחלת שיתוק ילדים. על פי מקורביו של מקארתור, ההלם שליווה את מות בתו החיש את מותו שלו.

בנם המאומץ, ג'יימס מקארתור, היה אף הוא שחקן, והוא ידוע בעיקר בשל תפקידו כדני ויליאמס בסדרת הטלוויזיה האמריקנית "הוואי חמש-אפס".

אחיו, ג'ון ד. מקארתור, היה הבעלים והמנהל של חברת ביטוח, והמקים של קרן ג'ון ד. וקתרין ט. מקארתור, שמנהלת את תוכנית עמיתי מקארתור.

## פרסים ומועמדויות

* פרס אוסקר לסיפור הטוב ביותר - *The Scoundrel* (בשיתוף עם בן הכט; 1936)
* מועמדויות לפרס אוסקר:
	+ התסריט המעובד הטוב ביותר - אנקת גבהים (בשיתוף עם בן הכט; 1940)
	+ הסיפור הטוב ביותר - *Rasputin and the Empress*‏ (1934)

## ייצוג דמותו בקולנוע

דמותו של מקארתור הוצגה בסרט "גברת פרקר והחוג המרושע" (1994) בגילומו של מתיו ברודריק.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **צ'ארלס מקארתור** בוויקישיתוף

* צ'ארלס מקארתור, ברשת החברתית Goodreads
* צ'ארלס מקארתור, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* צ'ארלס מקארתור, באתר AllMovie (באנגלית)
* צ'ארלס מקארתור, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* צ'ארלס מקארתור, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* צ'ארלס מקארתור, במסד הנתונים IBDB (באנגלית)
* צ'ארלס מקארתור, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* A Salute to Charles Gordon MacArthur (1895-1956), James MacArthur Official Website (באנגלית)
* צ'ארלס מקארתור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

## הערות שוליים
# העיירה שלנו (סרט, 1940)

העיירה שלנו
Our Town| כרזת הסרט |
| כרזת הסרט |
| מבוסס על |
מחזה של תורנטון וילדר |
|
בימוי |
סם ווד  |
|
הופק בידי |
סול לסר  |
|
תסריט |
תורנטון ויילדר, פרנק קרייבן, הרי צ'נדלי  |
|
עריכה |
שרמן טוד  |
|
שחקנים ראשיים |
ויליאם הולדן מרתה סקוט פיי ביינטר |
|
מוזיקה |
אהרן קופלנד  |
|
צילום |
ברט גלנון  |
|
מדינה |
ארצות הברית  |
|
חברת הפקה |
סול לסר |
|
חברה מפיצה |
יונייטד ארטיסטס |
|
שיטת הפצה |
וידאו על פי דרישה  |
|
הקרנת בכורה |
24 במאי 1940 |
|
משך הקרנה |
90 דק'  |
|
שפת הסרט |
אנגלית  |
|
סוגה |
סרט דרמה, סרט פנטזיה, סרט רומנטי  |
|
מקום התרחשות |
ניו המפשייר  |
|
פרסים |
מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר  |
| **דף הסרט ב־IMDb** |
|   |

**העיירה שלנו** (באנגלית: **Our Town**) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1940 בבימויו של סם ווד עם ויליאם הולדן ומרתה סקוט בתפקידים הראשיים.

התסריט מבוסס על מחזה בשם זה מאת תורנטון וילדר משנת 1938 שזיכה אותו בפרס פוליצר. המחזה עבר מספר עיבודים לסרט טלוויזיה, לבלט ולאופרה. וילדר השתתף בכתיבת התסריט והסכיס לדרישת המפיק סול לסר לשנות את הסוף ליותר אופטימי בכך שהגיבורה לא מתה אלא נשארת בחיים.

הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר - פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (מרתה סקוט), פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר (אהרן קופלנד) ופרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר.

כמו במחזה, יש כאן דמות של "מנהל במה" (Stage Manager) המספר לאורך הסרט על העיירה ואנשיה, אותו מגלם פרנק קרייבן , שהשתתף גם בכתיבת התסריט.

הסרט מתאר את החיים בעיירה קטנה בניו המפשייר בשנים 1901–1913.

## תקציר העלילה

העיירה Grover's Corners (שם פיקטיבי) נמצאת בניו המפשייר. אין בה כל דבר מיוחד, 2,642 תושבים, רחוב ראשי, רופא, חלבן, מחלק עיתונים, כומר, קברן, מנצח מקהלת הכנסייה, רכלנית העיירה ועוד. העלילה מתחילה ב-1901 ומתרכזת בשתי משפחות שגרות זו לצד זו.

* משפחת גיבס - מר גיבס (תומאס מיצ'ל), גב' גיבס (פיי ביינטר) וילדיהם ג'ורג' (ויליאם הולדן) ואחותו הצעירה רבקה. מר גיבס הוא רופא העיירה.
* משפחת וב - מר וב (גאי קיבי), גב' וב (באולה בונדי) וילדיהם אמילי (מרתה סקוט) וואלי. מר וב הוא בעל העיתון המקומי.

ג'ורג' ואמילי לומדים באותה כיתה ומתפתחת בינם אהבה שיודעת עליות ומורדות. אמילי מאשימה את ג'ורג' שהוא שקוע כל הזמן בבייסבול ומזניח אותה. ג'ורג' רוצה לעזוב את הבית וללמוד חקלאות כדי לרכוש לבסוף את החווה של דודו אבל כשהוא מתבונן באמילי העצובה הוא מודיע לה כי החליט להישאר בעיירה וללמוד חקלאות בדרך עצמאית. הם מחליטים להתחתן.

1904 - חתונתם של ג'ורג' ואמילי נערכת בכנסייה. לאחר החתונה רוכש ג'ורג' חווה בכסף שנתנה לו אמו שחסכה כל חייה 350 דולר כדי לראות פריז. העלילה עוברת ל-1913. אמילי חולה מאוד בעת לידת בנה השני. היא הוזה ובדמיונה היא רואה עצמה כבת 16, מבקרת בבית הקברות בעיירה וצופה על קברות האנשים שהכירה, נכנסת לביתה וצופה בהוריה ובאחיה החוגגים לה יום הולדת. לבסוף נשמעת בכיית תינוק. ג'ורג' נכנס לחדרה והיא פוקחת את עיניה ומחייכת בשמחה (בניגוד למחזה בו היא מתה).

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **העיירה שלנו** בוויקישיתוף

* "העיירה שלנו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "העיירה שלנו", באתר נטפליקס
* "העיירה שלנו", באתר AllMovie (באנגלית)
* "העיירה שלנו", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "העיירה שלנו", באתר אידיבי
* "העיירה שלנו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון להעיירה שלנו, באתר יוטיוב
* העיירה שלנו, באתר TCM