# ג'ון קרומוול

ג'ון קרומוול
John Cromwell|  |
|
לידה |
23 בדצמבר 1887 טולידו, ארצות הברית  |
|
פטירה |
26 בספטמבר 1979 (בגיל 91) סנטה ברברה, ארצות הברית  |
|
מדינה |
ארצות הברית  |
|
השכלה | Howe Military School  |
|
תקופת פעילות |
מ-1912  |
|
בנות זוג | קיי ג'ונסון (1928–1946 (כ־18 שנים)) * רות נלסון (1946–1979 (כ־33 שנים))
 |
|
ילדים |
ג'יימס קרומוול  |
|
פרסים והוקרה | * פרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזה (1952)
* כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד
* פרס דונלדסון
 |
| **פרופיל ב-IMDb** |
|   |

**ג'ון קרומוול** (באנגלית: **John Cromwell**; נולד בשם אלווד דייגר; 23 בדצמבר 1886 – 26 בספטמבר 1979) היה במאי קולנוע, במאי תיאטרון ושחקן אמריקאי. הוא פעל בתקופת המעבר מהקולנוע האילם לקולנוע המדבר, ובהמשך ביים גם סרטי פילם נואר עד ראשית שנות ה-50. קריירתו נפגעה בשל הכללתו בהרשימה השחורה של הוליווד במהלך תקופה זו.

## ביוגרפיה

אלווד דייגר נולד בטולידו שבאוהיו, למשפחה אמידה ממוצא אנגלו-סקוטי. בני המשפחה היו מעורבים בתעשיית הפלדה והברזל והחזיקו בעמדות בכירות בתחום.

הוא התחנך באקדמיה הצבאית האו, מוסד פרטי, וסיים את לימודיו בשנת 1905. עם זאת, לא המשיך ללימודים אקדמיים לאחר מכן.

## קריירה

### קריירה מוקדמת בתיאטרון (1905–1912)

קרומוול (יושב) כג'ון ברוק לצד אליס בריידי בהפקת ברודוויי של "נשים קטנות" (1912)
לאחר לימודיו החל קרומוול להופיע בלהקות תיאטרון רפרטוארי בשיקגו, ובראשית שנות ה-20 לחייו עבר לניו יורק. בתחילת דרכו השתמש בשם הבמה אלווד דייגר, אך בשנת 1912 אימץ את השם מגנום, בלש פרטיג'ון קרומוולמגנום, בלש פרטי.

הופעת הבכורה שלו בברודוויי הייתה בשנת 1912 בתפקיד ג'ון ברוק בהצגה "נשים קטנות", עיבוד לרומנה של לואיזה מיי אלקוט. ההצגה זכתה להצלחה והועלתה 184 פעמים. בתקופה זו עבד קרומוול עם המפיק ויליאם המילטון בריידי, שהפיק את מרבית ההצגות בהן השתתף.

בשנת 1913 התנסה לראשונה בבימוי במחזה "The Painted Woman", ובשנה שלאחר מכן כבר שילב בין משחק לבימוי, בין היתר בהפקה "Too Many Cooks" שזכתה להצלחה מסחרית. בשנת 1915 הצטרף ל"חברת הרפרטואר של ניו יורק" והשתתף בבכורה האמריקאית של המחזה "מייג'ור ברברה" מאת ג'ורג' ברנרד שו, בו גילם את צ'ארלס לומאקס. קריירת התיאטרון שלו נקטעה זמנית עקב שירותו במלחמת העולם הראשונה.

במהלך שנות ה-20 ביסס את מעמדו כבמאי ברודוויי והשתתף בהפקות מאת מחזאים בולטים כסידני הווארד ורוברט אי. שרווד. בשנת 1927 ביים ושיחק בתפקיד הראשי במחזה "The Racket"; הפקה זו זכורה גם בזכות השתתפותו של אדוארד ג'י. רובינסון בתפקיד שעיצב את דמות הגנגסטר המזוהה עמו.

בשנת 1928 עבר קרומוול להוליווד. עם תחילת עידן הקולנוע המדבר, החל לעבוד כבמאי דיאלוגים ובהמשך כבמאי קולנוע, תחום בו התמקד מרבית הקריירה שלו.

## קריירת הקולנוע המוקדמת

### אולפני פרמאונט (1929–1932)

באוקטובר 1928 חתם קרומוול על חוזה עם אולפני סרטי פרמאונט. הופעתו הראשונה כשחקן הייתה בסרט "The Dummy" (1929). בעקבות הצלחתו, הוזמן לשמש כבמאי שותף לצד אדוארד סאתרלנד. פרמאונט, בדומה לאולפנים אחרים באותה תקופה, גייסה במאי תיאטרון מנוסים כדי להתמודד עם אתגרי הדיאלוגים בעידן הקולנוע המדבר. שיתוף הפעולה בין השניים הניב את הסרטים "Close Harmony" ו-"The Dance of Life" (שניהם ב-1929).

הסרט "The Mighty" (1929) היה הראשון בו שימש כבמאי יחיד. סרטו הבא, "Street of Chance" (1930), סימן את תחילת עבודתו עם המפיק דייוויד או. סלזניק. באותה שנה ביים גם את העיבוד השני ל"טום סוייר" בכיכובו של ג'קי קוגן.

בשנת 1931 ביים קרומוול שלושה סרטים בכיכובו של ג'ורג' בנקרופט, בהם "Rich Man's Folly" (עיבוד ל"דומבי ובנו" של צ'ארלס דיקנס). קרומוול הביע חוסר שביעות רצון מרמת התסריטים ומהתערבות האולפנים בשיטות עבודתו, במיוחד בנוגע לקיצוץ בזמן החזרות עם השחקנים. מחלוקות אלו הובילו לעזיבתו את פרמאונט ב-1932.

### אולפני RKO (1933–1935)

בעזרת סוכנו מיירון סלזניק, עבר קרומוול לאולפני RKO, שם זכה לחופש אמנותי רב יותר. סרטו "Ann Vickers" (1933), בכיכובה של איירין דאן, עורר סערה ציבורית וצנזוריאלית בשל תכניו (בהם עיסוק בבקרת ילודה ויחסים מחוץ לנישואין). המחלוקת סביב הסרט הייתה אחת הסיבות להקמת מנהל קוד ההפקה (PCA) ב-1934.

בשנת 1934 ביים את קתרין הפבורן בסרט "Spitfire". למרות מתחים על סט הצילומים בין הבמאי לשחקנית, הסרט זכה להצלחה מסחרית. באותה שנה ביים את אחד מסרטיו החשובים ביותר, "בכבלי אנוש", עיבוד לרומן מאת סומרסט מוהם. הסרט הזניק את הקריירה של בטי דייוויס, שגילמה את דמותה של מילדרד האכזרית לצד לסלי הווארד. למרות דרישות הצנזורה לשינויים בתסריט (כגון החלפת מחלת העגבת בשחפת), היצירה זכתה לשבחים רבים.

קרומוול נודע ביכולתו להנחות שחקניות לביצועים מרשימים, כפי שבא לידי ביטוי בעבודותיו עם דאן, הפבורן ודייוויס. בשלהי תקופתו ב-RKO ביים את הדרמות "Village Tale" (1935), שהייתה אחת האהובות עליו, ו-"I Dream Too Much" בכיכובו של הנרי פונדה.

## שיתוף הפעולה עם סלזניק (1936–1939)

במהלך אמצע שנות ה-30 עבד קרומוול בצמוד למפיק דייוויד או. סלזניק וביים חמישה סרטים עבור חברת ההפקות העצמאית שלו שהופצו דרך יונייטד ארטיסטס ו-אולפני המאה ה-20.

הסרט הראשון שהפיק סלזניק בחברתו החדשה היה "Little Lord Fauntleroy" (1936), עיבוד לרומנה של פרנסס הודג'סון ברנט. קרומוול ליהק לתפקיד הראשי את פרדי ברת'ולומיו, והבימוי שלו זכה לשבחים על התמקדות באפיון הדמויות ועל הימנעות מהסגנון הנוקשה המאפיין לעיתים עיבודים ספרותיים. הסרט הפך לרווחי ביותר של סלזניק עד לצאת "חלף עם הרוח".

באותה שנה ביים קרומוול את הקומדיה המוזיקלית "Banjo on My Knee" בכיכובם של ברברה סטנוויק וג'ואל מקריי. למרות הצלחתו של וולטר ברנן בתפקיד משנה, המבקרים טענו כי הסרט לוקה בייצוג סטריאוטיפי של תושבי נהר המיסיסיפי.

### "השבוי מזנדה" ו"אלג'יר"

בשנת 1937 ביים קרומוול את עיבוד ההרפתקאות הקלאסי ל"השבוי מזנדה" מאת אנתוני הופ, בכיכובו של רונלד קולמן. במהלך ההפקה התעוררו מתחים בין קרומוול לשחקנית מיידלן קרול, שסירבה לדבר עמו לאחר מחלוקת על זוויות הצילום שלה. אף על פי שסלזניק שכר בחשאי את הבמאים ג'ורג' קיוקור ו-ו. ס. ואן דייק כדי לשפר את סצנות הפעולה, הקרדיט הרשמי נותר של קרומוול בלבד. הסרט נחשב לקלאסיקה קולנועית וסימן את תחילת "תור הזהב" בקריירה של קרומוול.

בשנת 1938 ביים את "אלג'יר", עיבוד אמריקאי לסרט הצרפתי "פפה לה מוקו". הסרט הזניק את הקריירה ההוליוודית של צ'ארלס בוייר והציג לראשונה את הדי למר לקהל האמריקאי. למרות קשיים בעבודה עם למר, שהייתה חסרת ניסיון באותה עת, הסרט זכה להצלחה קופתית גדולה.

### עבודה עם קרול לומברד

בשנת 1939 ביים קרומוול שני סרטים בכיכובה של קרול לומברד, שניהם עבור סלזניק. הראשון, "Made for Each Other", היה דרמה רומנטית לצד ג'יימס סטיוארט, שאפשרה ללומברד להפגין יכולות דרמטיות מעבר לתפקידיה הקומיים המוכרים. השני, "In Name Only", היה מלודרמה לצד קארי גרנט שעסקה בנישואין כושלים וזכתה לשבחי הביקורת על המשחק והבימוי המאופק.

## המשך הקריירה וסרטי המלחמה (1940–1945)

לאחר "In Name Only", המשיך קרומוול לביים עבור אולפנים שונים, תוך התמודדות עם עיבודים ספרותיים מורכבים ונושאים אקטואליים שליוו את תקופת המלחמה:

* **Victory** (1940) – עיבוד לרומן מאת ג'וזף קונרד בכיכובם של פרדריק מארץ' ובטי פילד. הסרט, שהופק בפרמאונט, הדגים את יכולתו של קרומוול לטפל בחומרים פסיכולוגיים אפלים, אך זכה לביקורות מעורבות בשל הטון הפסימי שלו.
* **So Ends Our Night** (1941) – דרמה אנטי-נאצית בכיכובם של מארץ', מרגרט סולבן וגלן פורד, העוסקת בפליטים הנמלטים מאירופה הכבושה. למרות חשיבותו הנושאית וההדים שעורר בשל גישתו הפוליטית הישירה, הסרט נחל כישלון מסחרי.
* **מאז שהלכת** (1944) – דרמה משפחתית רחבת יריעה בהפקת סלזניק, המתארת את חיי העורף בארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. בסרט כיכבו קלודט קולבר, ג'ניפר ג'ונס ושירלי טמפל. היצירה זכתה להצלחה קופתית גדולה, הייתה מועמדת לתשעה פרסי אוסקר (כולל לסרט הטוב ביותר) ונחשבת לאחד משיאיו המקצועיים של קרומוול.

## הרשימה השחורה והשפעתה

בסוף שנות ה-40 נפגעה קריירת הבימוי של ג'ון קרומוול בעקבות הכללתו בהרשימה השחורה של הוליווד, שנוצרה בעקבות פעילותה של ועדת בית הנבחרים לפעילויות אנטי-אמריקאיות (HUAC). קרומוול, שהיה מזוהה עם עמדות ליברליות ופעיל באיגודים מקצועיים, הואשם בקשרים קומוניסטיים – אף שלא הוצגו נגדו ראיות ממשיות. כתוצאה מכך נמנע ממנו לעבוד בתעשיית הקולנוע בין השנים 1949 ל-1951. בתקופה זו חזר לביים תיאטרון, וביים בין היתר את ההפקה המצליחה **Point of No Return** (1951) בברודוויי.

## חזרה לקולנוע: 1950–1959

לאחר שדעכה השפעת הרשימה השחורה של הוליווד, חזר קרומוול לביים קולנוע, ויצר במהלך שנות ה-50 כמה מיצירותיו הבולטות:

* **Caged** (1950) – דרמת כלא נשים בכיכובה של אלינור פארקר. הסרט, הנחשב לאחד ממבשרי ז'אנר הפילם נואר בתחום הדרמות החברתיות, זכה לשבחים בזכות תיאורו הריאליסטי של תנאי הכליאה בארצות הברית. הופעתה של פארקר, שגילמה אסירה צעירה הנאבקת לשרוד בסביבה עוינת, זיכתה אותה במועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. קרומוול זכה להערכה על טיפולו הרגיש והבלתי מתפשר בנושא.
* **The Goddess** (1958) – דרמה פסיכולוגית בהשראת חייה של מרילין מונרו, שנכתבה על ידי פאדי צ'ייבסקי ובכיכובה של קים סטנלי. הסרט עסק במחיר האישי של תהילה ובחיפוש אחר משמעות וזהות אישית בתוך תרבות הסלבריטאות האמריקאית. הבימוי של קרומוול זכה לשבחים על הרגישות והעומק הפסיכולוגי, והסרט נחשב לנקודת שיא מאוחרת בקריירה שלו.

## שנותיו המאוחרות ופרישתו

לאחר צאת הסרט "The Goddess" (1958), פחת קצב פעילותו הקולנועית של קרומוול באופן ניכר. סרטו האחרון כבמאי היה "The Scavengers" (1959), שצולם בפיליפינים.

במהלך שנות ה-60 וה-70 חזר לעיתים לבמות התיאטרון ושיחק במספר הפקות, בהן "המלט" בברודוויי (1964) בתפקיד פולוניוס. לקראת סוף חייו זכה להכרה מחודשת מצד מבקרי קולנוע והיסטוריונים על תרומתו לתור הזהב של הוליווד.

קרומוול הלך לעולמו ב-26 בספטמבר 1979 בסנטה ברברה שבקליפורניה, בגיל 92, כתוצאה מתסחיף ריאתי.

## מורשתו

קרומוול זכור כבמאי רב-תחומי שהצליח לנווט במיומנות בין סוגות קולנועיות מגוונות – מקומדיות רומנטיות ומלודרמות ועד לסרטי פילם נואר ודרמות חברתיות. הוא נודע במיוחד בזכות יכולתו להפיק הופעות עוצמתיות משחקניו, ובפרט מהשחקניות שהובילו את סרטיו, דוגמת בטי דייוויס, קרול לומברד ואיירין דאן.

אף שהקריירה שלו נפגעה משמעותית בשנות ה-50 לאחר שנכלל בהרשימה השחורה של הוליווד (בשל פעילותו הפוליטית באיגוד הבמאים), הוא הצליח לשוב וליצור יצירות משמעותיות בשלהי העשור. במבט היסטורי, הוא נחשב לאחד הבמאים המיומנים והיציבים של תור הזהב של הוליווד.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **ג'ון קרומוול** בוויקישיתוף

* ג'ון קרומוול, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ג'ון קרומוול, באתר AllMovie (באנגלית)
* ג'ון קרומוול, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* ג'ון קרומוול, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* ג'ון קרומוול, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

## הערות שוליים