Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# סנאיי קרקע

| סנאיי קרקע |
| --- |
|
נובחנית |
| מיון מדעי |
| ממלכה: | בעלי חיים |
| מערכה: | מיתרניים |
| על־מחלקה: | בעלי ארבע רגליים |
| מחלקה: | יונקים |
| סדרה: | מכרסמים |
| תת־סדרה: | דמויי סנאי |
| משפחה: | סנאיים |
| תת־משפחה: | **סנאיי קרקע** |
| שם מדעי |
|  Xerinae ‏אוסבורן, 1910 |
|  |

**סנאיי קרקע** (שם מדעי: Xerinae) היא תת-משפחה של סנאיים החיים ברחבי ערבות, סוואנות, יערות, יערות גשם ומדבריות ברחבי העולם וחיים במחילות בקרקע. תת-משפחה זו מונה 130 מינים, 23 סוגים ב-3 שבטים: סנאי קרקע אפריקנים (Xerini), מרמיטות (Marmotini) וסנאי קרקע ענקים (Protoxerini).

בני תת-משפחה זו משתנים בגודלם מגודל של מרמיטה עד לגודל של סוסליקים קטנים, כשהגדולה שבהם, מרמיטה אלפינית, יכולה לשקול עד 8 ק"ג. הם חיים בערבות העשב, מדבריות, סוואנות, יערות ויערות גשם ברחבי העולם ומחפשים זרעים ועשבים וכן גם עלים, פירות וחרקים. כמו הנובחניות, חלקם חופרים מנהרות נרחבות לאורך קילומטרים ועד עומק של 3 מ' מתחת לאדמה, ובהן הם מתרבים ואילו אחרים כמו סנאי סבך ירוק שוכנים על עצים.

לסנאים אלה ישנה גם השפעה אקולוגית רבה: טורפים רבים (בעיקר שועלים, חמוסים ועופות דורסים) ניזונים מהם, ומכרסמים וזוחלים רבים שוכנים במאורות שכרו. גם הצמחים מושפעים מהם, הן לטובה, בשל החפירה והעלאת החומרים מתחת האדמה, והן לרעה, עקב אכילת הצמחים וזרעיהם. הם גם מזיקים לאדם אשר צד אותם לעיתים.

## מיון

* תת-משפחה **סנאיי קרקע** (Xerinae)
	+ שבט סנאי קרקע אפריקנים (Xerini)
		- סוג ומין יחיד סנאי קרקע ברברי (*Atlantoxerus getulus*)
		- סוג סנאי קרקע (*Xerus*)
	+ שבט סנאי קרקע ענקים (Protoxerini)
		- סוג ומין יחיד סנאי דקל מערבי (*Epixerus ebii*)
		- סוג סנאי אפריקני מפוספס (*Funisciurus*)
		- סוג סנאי שמש (*Heliosciurus*)
		- סוג ומין יחיד סנאי קרקע זעיר (*Myosciurus pumilio*)
		- סוג סנאי הסבך (*Paraxerus*)
		- סוג סנאי אפריקני ענק (*Protoxerus*)
	+ שבט מרמיטות (Marmotini)
		- סוג סנאי האנטילופה (*Ammospermophilus*)
		- סוג סנאי קרקע זהוב (*Callospermophilus*)
		- סוג נובחנית (*Cynomys*)
		- סוג ומין יחיד טמיאס סיבירי (*Eutamias sibiricus*)
		- סוג סנאי מנומר (*Ictidomys*)
		- סוג מרמיטה (*Marmota*)
		- סוג סנאי קרקע טרופי (*Notocitellus*)
		- סוג סנאי קליפורני (*Otospermophilus*) - בו סנאי קרקע קליפורני
		- סוג ומין יחיד סנאי פרנקלין (*Poliocitellus franklinii*)
		- סוג סנאי סלע (*Sciurotamias*)
		- סוג טמיאס (*Tamias*)
		- סוג סנאי ערבה (*Urocitellus*) - בו סנאי קרקע בלדינג
		- סוג סוסליק (*Spermophilus*)
		- סוג סוסליק מדברי (*Xerospermophilus*)

## גלריה

* סוסליק אירופי
* נובחנית כלבית
* מרמיטה צפון אמריקאית
* Spermophilus richardsonii
* *Ammospermophilus leucurus*
* סנאי קרקע ברברי
* *Heliosciurus gambianus*
* סנאי כף קרקעי

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **סנאיי קרקע** בוויקישיתוף

* סנאיי קרקע, באתר ITIS (באנגלית)
* סנאיי קרקע, באתר המרכז הלאומי למידע ביוטכנולוגי (באנגלית)
* סנאיי קרקע, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* סנאיי קרקע, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
# חולדי השק

| חולדי השק |
| --- |
|  |
| מיון מדעי |
| ממלכה: | בעלי חיים |
| מערכה: | מיתרניים |
| על־מחלקה: | בעלי ארבע רגליים |
| מחלקה: | יונקים |
| סדרה: | מכרסמים |
| תת־סדרה: | דמויי בונה |
| משפחה: | **חולדי השק** |
| שם מדעי |
|  Geomyidae ‏בונפרטה, 1845 |
|  |

**חולדי השק** הידועים גם בכינוי **גופרים** (שם מדעי: Geomyidae) הם משפחת מכרסמים החיים בטבע באמריקה הצפונית והמרכזית. הם מזכירים את הנברן ומתנהגים כמוהו, אך הם קרובי משפחה של הירבועניים והבוניים האמריקאים.

## מאפיינים

חולדי השק חיים בחבורות משפחתיות מתחת לאדמה, שם הם גם מאחסנים את מזונם. הם יוצאים אל פני השטח רק כדי לאסוף מזון. קצב הרבייה שלהם גבוה והגורים נולדים ערומים ופגיעים, והם נסמכים על הוריהם.
גופם קטן ואפור, אורכו אינו עולה על 200 מ"מ ומשקלם קרוב ל-230 גרם. הזכרים גדולים מהנקבות.
הם אוכלים צמחים שונים, פקעות, ירקות מאכל כמו חסה, גזר וצנון וגם חרקים, תולעי אדמה, חשופיות וכדומה. במקרים מסוימים הם עלולים להיות מטרד קשה לחקלאים, עקב התחפרותם מתחת לצמחים בעלי שורשים ופגיעה קשה בהם עקב כך. הם גם אוכלים את רוב הצמחים, כולל צמחים רעילים. הם עצמם נטרפים על ידי עופות דורסים, נחשים, זאבים, קויוטים וסמוריים שונים. הם יכולים לנשוך בחוזקה את טורפיהם ולגרום להם פציעות רציניות. מסיבה זו רצוי להימנע מלהחזיק אותם ביד.

### סוגי חולדי השק

* *Cratogeomys* – בו 5 מינים
* *Geomys* – בו 9 מינים
* *Orthogeomys* – בו 11 מינים
* *Pappogeomys* – בו 2 מינים
* *Thomomys* – בו 9 מינים
* סוג ומין יחיד חולד שק מיצ'ואקאני (*Zygogeomys trichopus*)

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **חולדי השק** בוויקישיתוף

* חולדי השק, באתר ITIS (באנגלית)
* חולדי השק, באתר המרכז הלאומי למידע ביוטכנולוגי (באנגלית)
* חולדי השק, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* חולדי השק, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* חולדי השק, באתר GBIF (באנגלית)
* חולדי השק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

חולד שק המישורים.
# נפוטיזם

**נֶפּוֹטִיזְם** (בלטינית: **Nepotismus**) או **הַעֲדָפַת קְרוֹבִים** הוא כינוי לנוהגם של בעלי שררה להעדיף במינוי למשרות את קרובי משפחתם על פני אנשים אחרים. לנפוטיזם במוסדות ציבוריים נודעת בדרך כלל משמעות שלילית.

## היסטוריה

מקור המילה בלטינית של ימי הביניים בקרב הנצרות-הקתולית, שם שימש המונח חשמן-אחיין (cardinalis nepos) לציון חשמן שקודם למשרתו על ידי אפיפיור שהוא דודו או, בהכללה, קרוב משפחתו. פעמים רבות היו אחייני האפיפיור בניו הבלתי-חוקיים ומינוים וקידומם היה בפועל דרך להפוך את האפיפיורות למוּרשת.

נוהג זה של מינויים החל בתקופת כהונתו של בנדיקטוס השביעי באמצע המאה ה-14 — תקופה בה הייתה האפיפיורות באביניון — ונמשך מאות שנים. במשך אותה תקופה, הפכו 15 מהחשמנים-האחיינים לאפיפיורים ושניים הוכתרו קדושים. דעיכת הנוהג החלה בפרסום הבולה האפיפיורית Romanum decet pontificem של אינוקנטיוס השנים עשר ב-1692, שביטלה את המשרה הרשמית של חשמן-אחיין והגבילה את האפיפיור למינוי חמישה מקרובי משפחתו למשרת חשמן. הנוהג נותר נפוץ לכל אורך המאה ה-18, ואחרי שהאפיפיור פיוס השביעי (1800-1823) ביטל את המוסד בפועל, המשיך להתקיים גם לאורך המאה ה-19.

שקיעת הנפוטיזם והיעלמותו מהחצר האפיפיורית הואצה באופן ניכר לאחר 1870, אז איבד הכס הקדוש את כוחו הפוליטי, כאשר ממלכת איטליה השתלטה על מדינת האפיפיור.

ההתייחסות השוללת לנפוטיזם התפתחה באופן דומה גם במוסדות חילוניים . הנוהג למנות קרובי משפחה וידידים למשרות הבכירות ביותר היה נפוץ מאוד במשטרים מלוכניים בעבר, שכן מינויים כאלו היו במובנים רבים אחת המטרות העיקריות של משטרים מסוג זה (לדוגמה, העברת כתר המלוכה מאב לבן). נהגים כאלו נפוצים במשטרים אוטוריטריים ודיקטטוריים, שרבים מהם הופכים עם הזמן למשטרים תורשתיים. הדוגמה המוכרת ביותר היא זו של נפולאון בונפרטה, שהפך מקונסול ממונה לקיסר, ומינה את בני משפחתו למלכים בארצות השונות. לנפולאון מיוחסת האמירה: "אך, לו רק הייתי האחיין שלי...".

במדינות דמוקרטיות אסור הנפוטיזם בתקנות או חוקים במוסדות ציבוריים, הנחשבים רכוש הכלל ולא רכוש העומד בראשם. למרות זאת, נפוטיזם רווח מאוד גם במוסדות ציבוריים במדינות דמוקרטיות, אף כי הוא מתקיים בדרך כלל באופן בלתי רשמי באמצעות משרות ייעוץ אישי, מינוי מקורבים למשרות אמון, מכרזים התפורים לפי מידתו של מקורב, הטבות רשמיות למחצה, וכדומה.

מינוי צאצאים ומקורבים למשרות בכירות הוא הנוהג הרווח והמקובל בחברות פרטיות, שאחת המטרות העיקריות של מייסדיהן היא להעבירן לצאצאיהם. הנוהג לקדם קרובי משפחה וצאצאים בולט פחות בחברות ציבוריות, אך רווח בהן הנוהג לקדם חברים, בעלי רקע חברתי דומה, וכדומה.

במגזר הציבורי בישראל נאסר הנפוטיזם בתקנות החברות הממשלתיות (כללים בדבר העסקת קרובי משפחה), התשס"ה-2005, בפקודת העיריות, בכללי שירות המדינה (מינויים) (סייגים בקרבה משפחתית), תשס"ח - 2007, בצו המועצות המקומיות (נוהל קבלת עובדים לעבודה), התשל"ז - 1977, ולעיתים אף מכוח נהלים פנימיים. למרות כל זאת, דו"ח מבקר המדינה מצביע מזה שנים על העדפת קרובים בישראל.

## ראו גם

* אפליה
* מריטוקרטיה

## קישורים חיצוניים

אביעד הכהן, "כישורים ולא קשרים", באתר דעת:

## הערות שוליים
# חולד מזרח-תיכוני

| חולד מזרח-תיכוני |
| --- |
|
חולד מזרח-תיכוני |
| מצב שימור |
| conservation status: least concern **ללא חשש** (LC)‏ |
| מיון מדעי |
| ממלכה: | בעלי חיים |
| מערכה: | מיתרניים |
| על־מחלקה: | בעלי ארבע רגליים |
| מחלקה: | יונקים |
| סדרה: | מכרסמים |
| תת־סדרה: | דמויי עכבר |
| משפחה: | חולדיים |
| סוג: | חולד |
| מין: | **חולד מזרח-תיכוני** |
| שם מדעי |
|  *Spalax ehrenbergi* ‏נרינג, 1898 |
|  |

**חולד מזרח-תיכוני** (שם מדעי: *Spalax ehrenbergi*) הוא מין של חולד ממשפחת החולדיים, החי במזרח התיכון וייתכן שמצוי גם בישראל. למרות זאת הוא אינו חלק מהמינים של "חולד ארץ ישראלי".

אורכו של החולד 13 עד 20 סנטימטרים ומשקלו 100 עד 200 גרם בממוצע. כמו מרבית החולדים הוא חצי עיוור והוא בעל ראש רחב וחזק ולסתות גדולות בעלות 4 חותכות ארוכות. צבע הפרווה חום-אפרפר, הרגליים קצרות והזנב כמעט שלא נראה. החולד יכול לחיות מעל 20 שנים. החולד מנווט במחילות באמצעות השדה המגנטי של כדור הארץ והחולדים נוטים לבנות את חלל השינה ואת מאגר המזון בצידו הדרומי של הקן. בניסוי בו גודלו חולדים בסביבה של שדה מגנטי מלאכותי הפוך בכיוונו לזה של כדור הארץ העדיפו החולדים לבנות חללים אלו בצידו הצפוני של הקן.

בטבע החולד מצוי במזרח התיכון במצרים, עיראק, טורקיה ולאורך הלבנט הכולל את סוריה, לבנון, ירדן וכנראה גם בישראל. עם זאת ייתכן שמדובר במינים של חולדים ארץ ישראלים שנחשבו בעבר כתת-מינים של מין זה.

החולד חיים מתחת לקרקע בסביבות של מישורים, שדות לחים וחורש ים-תיכוני והוא יכול להתחפר עד לעומק של 80 מטרים מתחת הקרקע, בסביבה דלת חמצן. החולדים מתרבים במהירות ועלולים לגרום לפגיעה בבית גידולם עקב אכילתם ההרסנית והרגלי החפירה ההורסים שורשי צמחים רבים.

## ראו גם

* חולד ארץ ישראלי

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **חולד מזרח-תיכוני** בוויקישיתוף

* חולד מזרח-תיכוני, באתר ITIS (באנגלית)
* חולד מזרח-תיכוני, באתר המרכז הלאומי למידע ביוטכנולוגי (באנגלית)
* חולד מזרח-תיכוני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* חולד מזרח-תיכוני, באתר GBIF (באנגלית)

## הערות שוליים
# ירבוען זנב-דגל

| ירבוען זנב-דגל |
| --- |
|
ירבוען זנב-דגל |
| מצב שימור |
| מצב שימור: קרוב לסיכון **קרוב לסיכון** (NT)
 |
| מיון מדעי |
| ממלכה: | בעלי חיים |
| מערכה: | מיתרניים |
| על־מחלקה: | בעלי ארבע רגליים |
| מחלקה: | יונקים |
| סדרה: | מכרסמים |
| תת־סדרה: | דמויי בונה |
| משפחה: | ירבועניים |
| סוג: | ירבוען |
| מין: | **ירבוען זנב-דגל** |
| שם מדעי |
|  *Dipodomys spectabilis* ‏מריאם, 1890 |
|  |

**ירבוען זנב-דגל** (שם מדעי: Dipodomys deserti) הוא מין של מכרסם ממשפחת הירבועניים החי במדבריות אמריקה הצפונית בדרום ארצות הברית ומקסיקו.

## מאפיינים

הירבוען מגיע לאורך 34 ס"מ עם זנבו המעוטר בציצות שחורות ובקצה לבנות, המזכירות מראה דגל. הוא בעל פרווה זהובה עם חלקים לבנים ועם בטן לבנה. לירבוען ישנם שרירי רגליים גדולים העוזרים לו לקפץ במהירות.

הוא פעיל רק בלילה, אז הוא יוצא לחפש זרעים שונים, בייחוד של מיני עשבים וחלקי צמח אחרים. הירבוענים חיים ביום במחילות שהם חופרים או מוצאים. לעיתים הם חולקים את המחילות עם ירבוענים מהמין *Perognathus flavus*.

הירבוען עלול להיטרף בידי עופות דורסים או נחש גופר, אך שמיעתו החדה עוזרת לו לשמוע אותם בטרם עת ולברוח.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **ירבוען זנב-דגל** בוויקישיתוף

* ירבוען זנב-דגל, באתר ITIS (באנגלית)
* ירבוען זנב-דגל, באתר המרכז הלאומי למידע ביוטכנולוגי (באנגלית)
* ירבוען זנב-דגל, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* ירבוען זנב-דגל, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* ירבוען זנב-דגל, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* ירבוען זנב-דגל, באתר GBIF (באנגלית)
* ירבוען זנב-דגל, באתר Xeno-canto (באנגלית)

## הערות שוליים
# סנאי קרקע קליפורני

| סנאי קרקע קליפורני |
| --- |
|
סנאי קרקע קליפורני |
| מיון מדעי |
| ממלכה: | בעלי חיים |
| מערכה: | מיתרניים |
| על־מחלקה: | בעלי ארבע רגליים |
| מחלקה: | יונקים |
| סדרה: | מכרסמים |
| תת־סדרה: | דמויי סנאי |
| משפחה: | סנאיים |
| תת־משפחה: | סנאיי קרקע |
| סוג: | *Otospermophilus*  |
| מין: | **סנאי קרקע קליפורני** |
| שם מדעי |
|  *Otospermophilus beecheyi* ‏ריצ'רדסון, 1829 |
| תחום תפוצה |
|  |
|  |

**סנאי קרקע קליפורני** (שם מדעי: Otospermophilus beecheyi) הוא מין של מכרסם ממשפחת הסנאיים המצוי בדרום-מערב ארצות הברית.

## מאפיינים

אורכו של סנאי הקרקע הקליפורני 30 ס"מ ואורך הזנב 15 ס"מ. משקלו הממוצע 280–730 גרם. הסנאים בעלי פרווה כסופה אפורה ומנומרת בלבן והראש לבן עם פס חום על קצה ראשו. הזנב ארוך ועבה והרגליים קצרות.

הסנאים חיים בצוקים וביערות פתוחים ושדות ברחבי קליפורניה ואורגון ונפוצים גם בוושינגטון ובנבדה. הם מדרימים גם עד חצי האי באחה קליפורניה.

הם ניזונים ממיני זרעים, ירקות, פרחים, שורשים, פטריות וגם מחרקים ומביצים שהם מוצאים. שיניהם הקדמיות עוזרות בהתמודדות עם אגוזים וזרעים קשים.

הטורפים העיקריים שלהם הם נחשי עכסן וכן עיטים, שונרים, גיריות אמריקאיות, רקונים, שועלים והרמינים. הסנאים חיים בחבורות בהם ישנו זקיף המשמיע קריאות אזעקה למראה טורף ונותן אות לכולם לברוח.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **סנאי קרקע קליפורני** בוויקישיתוף

* סנאי קרקע קליפורני, באתר ITIS (באנגלית)
* סנאי קרקע קליפורני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* סנאי קרקע קליפורני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* סנאי קרקע קליפורני, באתר GBIF (באנגלית)

## הערות שוליים
# סנאי קרקע בלדינג

| סנאי קרקע בלדינג |
| --- |
|
סנאי קרקע בלדינג |
| מצב שימור |
| conservation status: least concern **ללא חשש** (LC)‏ |
| מיון מדעי |
| ממלכה: | בעלי חיים |
| מערכה: | מיתרניים |
| על־מחלקה: | בעלי ארבע רגליים |
| מחלקה: | יונקים |
| סדרה: | מכרסמים |
| תת־סדרה: | דמויי סנאי |
| משפחה: | סנאיים |
| סוג: | סנאי ערבה |
| מין: | **סנאי קרקע בלדינג** |
| שם מדעי |
|  *Urocitellus beldingi* ‏מריאם, 1888 |
| תחום תפוצה |
|  |
|  |

**סנאי קרקע בלדינג** (שם מדעי: *Urocitellus beldingi*) הוא מין של מכרסם קטן ממשפחת הסנאיים המצוי בהרי מערב אמריקה הצפונית בגובה 2,000 עד 3,600 מטרים מאגם טאהו עד הקינגס קניון.

## מאפיינים

אורכו של סנאי זה 230–300 מ"מ עם זנב קטן באורך 44–76 מ"מ ומשקלו עד 290 גרם בלבד. הסנאי חום-זהוב עם בטן בהירה ושיער הגב והזנב חום-קינמון. הוא בעל אוזניים קצרות וזנב קצר ועגלגל. לסנאי לחיים קטנות אך עיניים גדולות והוא מזדקף לעיתים קרובות על שניים.

סנאים אלה חיים במערב ארצות הברית במדינות: צפון אורגון, חלק קטן מוושינגטון, צפון קליפורניה, דרום-מערב איידהו, צפון ומרכז נבאדה וצפון יוטה. הם מעדיפים לחיות בשטחי ערבות עשב, פרריה ולמורדות הרים, אך לא ביערות צפופים וגם לא באזורים בהם הדשא קצר מדי. סנאים אלה צריכים שטח ראייה רחב כדי להבחין בטורפים מרוחקים.

תזונתם כוללת עלים, דשאים, אגוזים, פרחים, פטריות, שורשים, נבטים, חרקים, נבלות וחולייתנים קטנים. המזון נתפס בכפות הקטנות ונאכל בעמידה. סנאים אלה צריכים לאכול במשך כל הקיץ כדי לשרוד בעודם בתרדמת חורף בחורף הקר.

הסנאים משמשים טרף עיקרי לבעלי חיים רבים: שונר מצוי, זאב אפור, סמורים, גירית אמריקאית ועיטים. הסנאים חיים בקבוצות קטנות עם זקיפים העומדים על המשמר בחיפוש טורפים. כאשר זקיף רואה טורף מתקרב הוא שולח אותות אזעקה קוליים . אותו אלה מורכבים משני סוגים: הסוג הראשון מיועד ליידע על טורפים שאינם מהווים סכה מיידית, כמו חתולים המנסים לארוב לקרבנם. מהרגע שטורף כזה התגלה בדרך כלל הוא כלל איננו מאיים עליהם והם רק צריכים להיות ערניים. הסוג השני המופעל על טורפים מאיימים יותר כמו עיטים, היכולים לעוט עליהם בכל רגע והמסר מהאות הוא לברוח למאורות.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **סנאי קרקע בלדינג** בוויקישיתוף

* סנאי קרקע בלדינג, באתר ITIS (באנגלית)
* סנאי קרקע בלדינג, באתר המרכז הלאומי למידע ביוטכנולוגי (באנגלית)
* סנאי קרקע בלדינג, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* סנאי קרקע בלדינג, באתר GBIF (באנגלית)

## הערות שוליים
# סנאי כף קרקעי

| סנאי כף קרקעי |
| --- |
|  |
| מיון מדעי |
| ממלכה: | בעלי חיים |
| מערכה: | מיתרניים |
| על־מחלקה: | בעלי ארבע רגליים |
| מחלקה: | יונקים |
| סדרה: | מכרסמים |
| תת־סדרה: | דמויי סנאי |
| משפחה: | סנאיים |
| תת־משפחה: | סנאיי קרקע |
| סוג: | סנאי קרקע |
| מין: | **סנאי כף קרקעי** |
| שם מדעי |
|  *Xerus inauris* ‏צימרמן, 1780 |
| תחום תפוצה |
|  |
|  |

**סנאי כף קרקעי** (שם מדעי: *Xerus inauris*) הוא מין מכרסם מהסוג סנאי קרקע, החי במחילות ולא על העצים כמו שאר הסנאים. הוא נפוץ רק בדרומה של אפריקה.

לסנאים אלה שיער קצר בצבע קינמון כשהפנים, הבטן וצידי הגוף לבנים. העיניים גדולות ומסביבם פסים לבנים. בצידי הגוף עובר פס לבן ארוך. אורכם הממוצע 424-426 מ"מ ומשקלם 423-649 גרם. הזכרים גדולים מהנקבות ב־8-12% ואורך הנקבות 435-446 מ"מ ומשקלם 444-600 גרם.

סנאים אלה חיים במחילות שבהם לעיתים עד 19 פרטים, זכרים ונקבות. המחילות עשויות להיתפס גם על ידי סוריקטות או נמיות צהובות והם יבריחו את הסנאים.

**מזון**: מזונם של הסנאים כולל זרעים שונים, עלים קטנים, פרחים, פירות וחרקים. הסנאים עומדים ברגליים פשוקות ואוחזים בידיהם הקדמיות במזון, כשהם צמודות אחת לשנייה.

**תפוצה**: הסנאי חי בטבע בערבות עשב, סוואנות ואזורים צחיחים בדרום אפריקה, נמיביה ובוצואנה.

**טורפים**: הטורפים העיקריים שלהם הם עופות דורסים שונים. טורפים נוספים הם נחשים גדולים, תנים, נמיות, חתוליים שונים וצבועים. פרט אחד עומד על השמירה ומסתכל למקרה שיופיע טורף וברגע שהוא מגלה הוא משמיע קריאת אזעקה שמבריחה את שאר הסנאים למחילה. מול טורפים קטנים יותר כמו נחשים, הסנאים יתקיפו ביחד את הפולש עד שיברח.

## גלריה

*
*
*
*
*
*
*

## קישורים חיצוניים

* סנאי כף קרקעי, באתר GBIF (באנגלית)

## הערות שוליים
# ביוץ

השינויים בשחלה במהלך מחזור הווסת: שלב 4 באיור זה הוא הביוץ אצל נשים
שחלה העומדת לשחרר ביצית
**ביוץ** הוא תהליך יציאת ביצית בשלה מהשחלה. התהליך מתרחש אך ורק בנקבות של אורגניזמים המתרבים ברבייה מינית (זוויגית).

מבדילים בין **ביוץ ספונטני** ו**ביוץ מותנה**. ביוץ ספונטני מתרחש באופן אוטומטי אחת לתקופה מסוימת. לדוגמה, אצל נשים מתרחש הביוץ בממוצע אחת ל-28 ימים והוא חלק של תהליך הנקרא המחזור החודשי. ביוץ ספונטני גורם לכך שזכרים מסוגלים להפרות את הנקבות רק בתקופות מסוימות, בהן מתרחש הביוץ.

בביוץ מותנה, ההזדווגות היא הגורם הישיר ליציאת הביצית מהשחלה. התופעה ידועה אצל חרקים ויונקים מסוימים, דוגמת החתולה והנאקה וקיימת כנראה גם אצל עופות.

לאחר הביוץ נודדת הביצית מהשחלה אל החצוצרה שם, אם יש תאי זרע, היא עשויה להיות מופרית. קיים חלון הזדמנות של כ-24 שעות להפריית הביצית.

מהחצוצרה הביצית ממשיכה את תנועתה לעבר הרחם. אצל האישה, אם הופרתה הביצית, היא תיצמד לקיר האנדומטריום של הרחם. אם לא היא נפלטת יחד עם מעט רקמות ודם, בתהליך הנקרא **וסת**.

בעיות בתהליך הביוץ עלולות לגרום לאי-פוריות באישה.

## ניבוי מועד הביוץ אצל נשים

ניבוי מועד הביוץ חשוב הן לאישה המבקשת להיכנס להריון והן לאישה המנסה להימנע מהריון ומשתמשת בשיטת "הימים הבטוחים". הבעיה העיקרית בניבוי מועד הביוץ, נובעת מכך שדמם ווסתי מתרחש כ-14 ימים לאחר הביוץ, אך כיוון שהמחזורים שונים באורכם זה מזה, ניתן לדעת רק בדיעבד מתי היה הביוץ. מכיוון שהמחזורים יכולים לנוע בין 21 ל-39 יום, מועד הביוץ יכול להשתרע על טווח נרחב של כשבועיים, החל מהיום השביעי במחזור של 21 יום וכלה ביום ה-25 במחזור של 39 יום.

באמצעות בדיקת "חום שחר" מיד לאחר היקיצה, ניתן לאתר את הביוץ. לאחר הביוץ טמפרטורת הגוף עולה בכחצי מעלה. שיטה זו איננה מדויקת מכיוון שהיא מנבאת את מועד הביוץ בקירוב של יומיים. גם בדיקת שתן, שבודקת עלייה ניכרת ברמת ריכוז הפרוגסטרון, או באחד מתוצרי הפירוק שלו, מעידה כי הביוץ כבר התרחש. שתי שיטות אלו אינן יעילות, מכיוון שהן מנבאות למפרע לאחר התבצעות הביוץ.

רמזים לניבוי הביוץ באופן מקורב ניתן לעשות באמצעות:

* הדימום הווסתי חל בשכיחות גבוהה אצל האישה כ-14 ימים לאחר הביוץ. עקב השונות הגדולה שחלה ממחזור למחזור, יש להעריך את אורך המחזור באמצעות מיצוע של אורך המחזור בשלשת החודשים האחרונים ולהחסיר 14 ימים. עדיין קשה להגיע למהימנות מספקת כדי לקבוע את מועד הביוץ מתחילת הווסת האחרונה, אך הדבר יכול לתת אומדן מסוים.
* אפשרות נוספת היא על פי השינוי שנעשה בריר צוואר הרחם. בימים שלפני הביוץ צוואר הרחם מפריש בהשפעת האסטרוגן ריר בעל צמיגות נמוכה שמטרתו לאפשר לזרע לשרוד, ואילו לאחר הביוץ בהשפעת הפרוגסטרון יופרש ריר מועט בעל צמיגות גבוהה, שמטרתו להשמיד את הזרע.

### חיזוי ביוץ באופן מדויק

זיהוי הביוץ אצל אישה המנסה להרות יכול להיעשות באמצעות בדיקת שתן ביתית המזהה את הזינוק בהורמון ה-LH המתרחש בין 12 ל-36 שעות לפני הביוץ.

אפשרות נוספת לזהות את מועד הביוץ היא באמצעות בדיקת אולטרה סאונד אצל רופא. בדיקה זו נחשבת לאמינה מאוד.

## קישורים חיצוניים

* מחשבון ביוץ בפורטל יולדת - הריון ולידה
* ביוץ - המדריך למתחיל - מאמר בנושא ביוץ מתוך המדריך להורים בנושא פוריות.
* topic/superovulation ביוץ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
# מארה פטגונית

| מארה פטגונית |
| --- |
|  |
| מצב שימור |
| מצב שימור: קרוב לסיכון **קרוב לסיכון** (NT)
 |
| מיון מדעי |
| ממלכה: | בעלי חיים |
| מערכה: | מיתרניים |
| על־מחלקה: | בעלי ארבע רגליים |
| מחלקה: | יונקים |
| סדרה: | מכרסמים |
| תת־סדרה: | Hystricognatha |
| משפחה: | קבייתיים |
| סוג: | מארה |
| מין: | **מארה פטגונית** |
| שם מדעי |
|  *Dolichotis patagonum* ‏צימרמן, 1780 |
| תחום תפוצה |
|  |
|  |

**מארה פטגונית** (שם מדעי: *Dolichotis patagonum*) היא מין של מארה ממשפחת הקבייתיים החיה בדרום אמריקה בפמפס של ארגנטינה וברוב חלקי פטגוניה. היא מין מכרסם צמחוני המזכיר ארנבת והיא בעלת רגליים ארוכות העוזרות לה להימלט מטורפים. למארה קרובת משפחה אחת - מארת צ'אקו.

המארה מזכירה ארנבת והיא בעלת אוזניים ארוכות, גפיים ארוכים ורגליים אחוריות חזקות עם 4 טפרים דמויי פרסות ברגליים האחוריות ו-3 בקדמיות. הפרווה רכה וחומה-אדמונית והזנב כמעט בלתי נראה. אורכה של המארה 69-75 ס"מ ומשקלה 8-16 ק"ג. היא קרובת משפחה של הגדול במכרסמים הקפיבארה.

אלו הם חיות צמחוניות לגמרי והם ניזונים בעיקר מעשבים הצומחים בפמפס כמו: Chloris, Pappophorum, Trichloris ועוד מינים וכן מפירות וירקות. הם יאכלו גם עשבים מלחים יותר.

המארות חיים בקבוצות קטנות העוזרות להם להבחין בטורפים ולברוח בזמן. הטורפים העיקריים הם: פומה, זאב הרעמה, גריזון גדול, חתול הפמפס ושועלים שונים וכן עופות דורסים.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **מארה פטגונית** בוויקישיתוף

* מארה פטגונית, באתר ITIS (באנגלית)
* מארה פטגונית, באתר המרכז הלאומי למידע ביוטכנולוגי (באנגלית)
* מארה פטגונית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* מארה פטגונית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* מארה פטגונית, באתר GBIF (באנגלית)
* מארה פטגונית, באתר Xeno-canto (באנגלית)

זוג מארות עם צאצאיהם
## הערות שוליים
# מרמיטה אלפינית

| מרמיטה אלפינית |
| --- |
|   |
| מצב שימור |
| conservation status: least concern **ללא חשש** (LC)‏ |
| מיון מדעי |
| ממלכה: | בעלי חיים |
| מערכה: | מיתרניים |
| על־מחלקה: | בעלי ארבע רגליים |
| מחלקה: | יונקים |
| סדרה: | מכרסמים |
| תת־סדרה: | דמויי סנאי |
| משפחה: | סנאיים |
| שבט: | מרמוטות |
| סוג: | מרמיטה |
| מין: | **מרמיטה אלפינית** |
| שם מדעי |
|  *Marmota marmota* ‏לינאוס, 1758 |
| תחום תפוצה |
|  |
|  |

**מרמיטה אלפינית** (שם מדעי: *Marmota marmota*) היא מין של מרמיטה המצויה במרכז ובדרום אירופה. היא חיה בגבהים של כ-800 עד 3,200 מטרים מעל גובה פני הים, וניתן למצוא אותה בהרי האלפים, הקרפטים, הטאטרה והפירנאים, וגם בחלק הצפוני של האפנינים. המרמיטה האלפינית מותאמת לחיים באקלים קר, והיא יכולה לשרוד במקומות בעלי צמחייה מועטה. המרמיטות הן חופרות מצוינות, ויכולות לחדור לקרקע שקשה מאוד לחפור בה, אפילו בעזרת מכוש. הן ישנות במחילות תת-קרקעיות, שבדרך כלל משתמשים בהן כמה וכמה דורות של אותה משפחה. המחילות מורכבות מכ-8 עד 10 מסדרונות, שמובילים ל"חדר" מרכזי. החדר משמש כמעונה של המשפחה בעת שנת החורף, שיכולה להימשך כתשעה חודשים, בעוד מחילות חסרות-מוצא משמשות כ"שירותים".

## תיאור

אורכה של מרמיטה בוגרת הוא כ-42 עד 54 ס"מ ללא הזנב, שאורכו כ-13 עד 16 ס"מ. צבע הפרווה של המרמיטה נע מצהוב-חום לאדום ולאפור כהה. משקלן של המרמיטות משתנה כתלות עונה: הוא גבוה יחסית בסתיו, כ-5.5 עד 8 ק"ג, בתקופה זו המרמיטות אוכלות כמויות גדולות של מזון על מנת לעבור בהצלחה את שנת החורף וכ-2.8 עד 3.3 ק"ג באביב.

## רבייה

עונת הרבייה היא בתחילת האביב; זאת על מנת שגורי המרמיטות יצברו כמות גדולה ככל האפשר של שומן, שיאפשר להם לעבור את החורף בשלום. הנקבה הדומיננטית מפחיתה את מספר הצאצאים של הזכר שלה מנקבות אחרות על ידי כך שהיא רבה איתן בזמן שהן בהיריון, וכך גורמת ללחץ שהורג את הוולדות. ההיריון נמשך כ-33 עד 34 ימים, ובכל שגר נולדים עד שבעה צאצאים, למרות שבדרך כלל נולדים שלושה. הגורים נולדים עיורים, ופרווה כהה צומחת ימים ספורים לאחר הלידה. למשך תקופה של כ-40 ימים הגור תלוי באמו, שמביאה לו אוכל אל המאורה, ולאחר תקופה זו הגור כבר מחפש מזון בעצמו. צבע הפרווה האופייני למרמיטות בוגרות מופיע בסוף הקיץ, והגור מגיע לגודל המלא ולבגרותו המינית בגיל שנתיים.

## שנת חורף

לקראת סוף הקיץ, המרמיטות מרפדות את המחילות שלהן; הריפוד יהווה מצע, שעליו הן יוכלו לישון את שנת החורף שלהן. המאורה נחסמת על ידי אדמה וצואתן של המרמיטות. בבוא החורף (לעיתים גם באוקטובר) המרמיטות מצטופפות ביחד ומתחילות את שנת החורף שלהן. במהלכה, קצב פעימות הלב של המרמיטות צונח דרסטית ל-5 פעימות בדקה, טמפרטורת הגוף שלהן יורדת לטמפרטורת הסביבה שבה הן ישנות, וקצב הנשימות שלהן יורד ל-1 עד 3 נשימות בדקה. תהליכים אלה מורידים את כמות השומן שהמרמיטה צורכת, ומאפשרים לה לעבור את כל החורף בשינה בלי צורך לאכול; למרות זאת, ישנן מרמיטות (בעיקר צעירות) שמתות מרעב בעת שנת החורף.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **מרמיטה אלפינית** בוויקישיתוף

* מרמיטה אלפינית, באתר ITIS (באנגלית)
* מרמיטה אלפינית, באתר המרכז הלאומי למידע ביוטכנולוגי (באנגלית)
* מרמיטה אלפינית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* מרמיטה אלפינית, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* מרמיטה אלפינית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* מרמיטה אלפינית, באתר GBIF (באנגלית)
* מרמיטה אלפינית, באתר Xeno-canto (באנגלית)

## הערות שוליים