Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# עכברון הקמה

| עכברון הקמה |
| --- |
|  |
| מצב שימור |
| conservation status: least concern **ללא חשש** (LC)‏ |
| מיון מדעי |
| ממלכה: | בעלי חיים |
| מערכה: | מיתרניים |
| על־מחלקה: | בעלי ארבע רגליים |
| מחלקה: | יונקים |
| סדרה: | מכרסמים |
| תת־סדרה: | דמויי עכבר |
| על־משפחה: | עכברים |
| משפחה: | עכבריים |
| סוג: | Micromys  |
| מין: | **עכברון הקמה** |
| שם מדעי |
|  *Micromys minutus* ‏פטר פאלאס, 1771 |
| תחום תפוצה |
|  |
| שמות נוספים |
|
עכבר הקציר |
|  |

קינו של עכברון הקמה, ארוג מגבעולי עשב ארוכים
**עכברון הקמה** (שם מדעי: *Micromys minutus*) נקרא גם **עכברון הקציר** הוא הקטן שבמשפחת העכבריים, ובסדרת המכרסמים בכלל. הוא המין היחיד בסוג *Micromys*.

## מאפיינים

אורך גופו של עכבר הקמה 6-7 ס"מ, אורך זנבו זהה, ומשקלו כ-5 גרם. הגב אדמדם, הגחון לבן, האוזניים קטנות וכן גם העיניים. בית גידולו בשדות, ועל גדות נחלים, הוא זריז תנועה ביותר, ונעזר בזנבו לטיפוס על ענפים, עליהם הוא בונה את קינו, או קוטף מהם את מזונו..

הקן ארוג בקפדנות מגבעולי עשב ארוכים, ולו צורת כדור, שפתחו מן הצד. משך ההיריון 21 יום, מספר הוולדות 5–9, המלטות אחדות בשנה. עכבר הקמה ניזון מחרקים וזרעים, באביב הוא מכרסם ניצנים טריים של גבעולי עצים ושיחים. בחורף הוא מסתתר בחורים בתוך האדמה או תחת ערימות קש.

תפוצתו באירופה ובאסיה (ממזרח ועד מערב אירואסיה).

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **עכברון הקמה** בוויקישיתוף

* עכברון הקמה, באתר ITIS (באנגלית)
* עכברון הקמה, באתר המרכז הלאומי למידע ביוטכנולוגי (באנגלית)
* עכברון הקמה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* עכברון הקמה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* עכברון הקמה, באתר GBIF (באנגלית)
* עכברון הקמה, באתר Xeno-canto (באנגלית)

## הערות שוליים
# שפם (בעלי חיים)

זיפי שפם של חתול.
שפם זקור של צ'ינצ'ילה.
בזואולוגיה, **שפם** הוא כינוי לזיפי שיער הצומחים מצידי פניהם של מספר בעלי חיים ומשמשים לחישה בידי מישוש, דומה מעט לזה של מחוש חרקים או למשוש החילזון.

לרוב שפמות מצויים אצל יונקים ובעיקר ליליים כמו חתולים ומיני טורפים אחרים. עם זאת היא נפוצה גם במיני יונקים אחרים (למעט אצל כמה יונקים ימיים) ואפילו במספר עופות למשל אלקית מצוייצת, תוכיליל או קיווי. אצל הדגים השפם מוחלף בבינים כמו של השפמנונאים והקרפיונאים והוא משמש למטרה דומה.

השפם מורכב מזקיק שיער ארוך בעל תאים עצביים המקושר בידי סינוסים לאונה הקודקודית של המוח. לרוב השפמות מפוזרות לאורך הראש בעיקר ב-4 אזורים: מעל העיניים, בלחיים, מתחת האף (באזור של השפם האנושי) ותחת הלסת התחתונה. אורך השפם משתנה אצל מינים כשאצל הצ'ינצ'ילה למשל אורך השפם הוא שליש מאורכו של הגוף.

שפם החתול והכלב התפתח מחלק מנוצות התרופודים. אצלם התפתחו סוגי נוצות שונים. בין שימושי הנוצות היו בידוד, קישוט ותעופה. שערות ונוצות היו פעם איברי מישוש, שתנועתם הפעילה חיישנים על העור, כנראה אצל הדינוזאורים, ורק לאחר מכן החלו לשמש גם לבידוד וכן תעופה. חלק מהשערות האלה עדיין שומרות על התפקיד האבולוציוני הזה, של חיישנים, למשל שפם החתול או הכלב.

מטרת השפם היא בעיקר כחוש המקביל לראייה ומשמש כאשר הראייה חלשה למשל בחשיכה, או במים עכורים. בנוסף נטען שזרימת האוויר שלאורך השפם יכולה לעזור לבעליו, למשל חתול לעבור לפתח באורך השפם. אצל חולדות אורך השפם עוזר לחולדה להסתמך על החישה כדי להחליט על מעבר בפתח מקביל לאורך הגוף, אך חתולים רבים ינסו לעבור בפתחים ברוחב שונה מאורך שפמם, כך שהדבר לא מוכח אצלם. עם זאת אצל כלבי ים נראה שהשפם מצליח להחליף את הראייה וכך כלבי ים עיוורים מצליחים לשרוד עם שפמם. לעומת זאת פגיעה בזיפים תקשה מאוד על בעליו לנוע ביעילות.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **שפם** בוויקישיתוף
* עולם קטן עם שפמים באתר מכון דוידסון
* שפם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

## הערות שוליים
# המעי העיוור

המעי העיוור|  |
| איור של המעי הגס (המעי העיוור מסומן באדום) |
|
שיוך |
המעי הגס  |
|
תיאור ב |
האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (1177)  |
|
מזהים |
|
לטינית (TA98) | caecum  |
|
טרמינולוגיה אנטומיקה | A05.7.02.001  |
|
TA2 (2019) | 2970  |
|
FMA | 14541  |
|
קוד MeSH | A03.556.124.526.209  |
|
מזהה MeSH | D002432  |
|
מערכת השפה הרפואית המאוחדת | C0007531  |
|   |

**המעי העיוור** (caecum, **צקום**), או **המעי האטום**, נמצא בחלק הימני התחתון של הבטן, 2.5 ס"מ מרצועת המפשעה. הוא מתחיל בחיבור למעי הדק והמשכו הוא המעי הגס העולה. עמו נכלל גם התוספתן, שהוא איבר קטן דמוי תולעת. המעי העיוור הוא מעין כיס בתוך צינורות המעי, ומאחר שאין לו יציאה כלשהי ושהוא נסגר על ידי שסתומים הנמצאים בסוף המעי הדק ותחילת הכרכשת, הוא נקרא "עיוור". אורכו של המעי העיוור הוא 7.5 ס"מ, וכך גם רוחבו. הוא עטוף כמעט כולו בצפק, אף שאינו בעל מצע מעי. אם המעי מתמלא בצואה או בגזים, ניתן למשש אותו מצדה הימני הקדמי של הבטן.

### אטימולוגיה

המונח caecum מגיע מלטינית ומשמעותו עיוור. הוא ניתן למעי העיוור משום שאינו מוביל לשום מקום אלא מסתיים בתוספתן.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **המעי העיוור** בוויקישיתוף
* המעי העיוור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
# מעיים

מעיים|  |
| המעיים |
|
שיוך |
צינור העיכול  |
|
תיאור ב |
המילון האנציקלופדי ברוקהאוס ואפרון  |
|
מזהים |
|
קוד MeSH | A03.556.124  |
|
מזהה MeSH | D007422  |
|
מערכת השפה הרפואית המאוחדת | C0021853  |
|   |

ה**מעיים** הם איבר המשתייך למערכת העיכול.

המעיים בנויים כצינור המתמשך משוער הקיבה ועד פי הטבעת. דופן המעי מורכבת משריר עטוף מבחוץ בקרום נסיובי (סרוזה) ובפנים – בקרום רירי (מוקוזה ותת-מוקוזה).

המעיים נחלקים לכמה חלקים עיקריים:

* המעי הדק
	+ תריסריון
	+ המעי הריק (יֶיוּנום)
	+ המעי העקום (אילאום)
* המעי הגס (המשכו של המעי הדק)
	+ המעי העיוור (הצקום)
	+ המעי הגס העולה
	+ המעי הגס הרוחבי
	+ המעי הגס היורד
	+ הכרכשת
	+ החלחולת (רקטום, המעי הישר הסופי)
* פי הטבעת

המעי הדק משתתף בעיכול המזון וספיגתו, ועיקר תפקידו של המעי הגס בספיגת המים והמלחים ויצירת הצואה.

בשל תפקידם, שטח הפנים של המעיים גדול ביותר, והם מורכבים מרקמה דמוית ספוג המאפשרת קליטה של חומרים מתוך המעי אל פנים הגוף ומחזור הדם – ומשם אל איברי הגוף והרקמות השונים באמצעות זרם הדם.

במעיים שוכנים יותר חיידקים מאשר בכל מקום אחר בגוף האדם. רבים מהם חיים בסימביוזה עם האדם, וב"תמורה" למקום גידול נוח מסייעים רבות בתהליך העיכול. ויטמין K, למשל, מסוגל להתעכל רק בזכות החיידקים, שכן לאדם אין אנזימים משלו שיפרקו ויטמין זה. חיידקים רבים נפלטים מהמעיים דרך הצואה – כשליש ממשקלה היבש של הצואה הוא חיידקים. החיידקים, ברובם אנארוביים, פולטים בתהליך המטבוליזם שלהם גזים בעלי ריח רע (ראו: נפיחה).

קיימת אגדה אורבנית, בשם צליל חום, שכאשר משמיעים תדר בין 5 ל-9 הרץ, נגרמת תהודה במעי וכתוצאה מכך נגרם אובדן שליטה בסוגרי המעי.

## מחלות

חלק מחיידקי המעיים אופורטוניסטיים: הם אינם מעוררים מחלות בשגרה, אך כשהגוף ומערכת החיסון חלשים (עקב זיהום במקום אחר, למשל), הם עלולים לתקוף ולעורר מחלות.

צינור העיכול מהווה את אחד האזורים בגוף אשר פתוחים וחשופים לסביבה החיצונית (דרך הפה ופי הטבעת); לפיכך חשופה מערכת העיכול, ובראשה המעיים (המהווים את רוב אורכו של צינור העיכול), להתקפות של פתוגנים, זאת בשיעור רב יותר מאזורים אחרים בגוף. מחלות אין ספור קשורות לתפקוד המעיים, כרוניות וחולפות. התסמין השכיח ביותר של מחלות מעיים הוא כאבי בטן וקשיים ביציאות (עצירות או שלשול).

מחלה הפוגעת בעיקר בפגים נקראת דלקת מעי נמקית, אשר בה חלק מהמעי עובר נמק ומת. 5%–10% מהפגים מתחת למשקל 1,500 גרם מאובחנים כנושאי דלקת מעי נמקית.

קרצינואיד הוא אחד הגידולים הנפוצים במעיים.

## קישורים חיצוניים

* מעיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
# נברן שדה קצר-זנב

| נברן שדה קצר-זנב |
| --- |
|  |
| מצב שימור |
| conservation status: least concern **ללא חשש** (LC)‏ |
| מיון מדעי |
| ממלכה: | בעלי חיים |
| מערכה: | מיתרניים |
| על־מחלקה: | בעלי ארבע רגליים |
| מחלקה: | יונקים |
| סדרה: | מכרסמים |
| תת־סדרה: | דמויי עכבר |
| משפחה: | אוגריים |
| סוג: | נברן שדות |
| מין: | **נברן שדה קצר-זנב** |
| שם מדעי |
|  *Microtus agrestis* ‏לינאוס, 1761 |
| תחום תפוצה |
|  |
|  |

**נברן שדה קצר-זנב** (שם מדעי: *Microtus agrestis*) הוא מין נברן ממשפחת האוגריים החי לאורכה של אירופה ומזרח אסיה בין חופי האוקיינוס האטלנטי לימת באיקל. הוא תואר בידי קארולוס לינאוס ב-1761.

## מאפיינים

הנברן מגיע לאורך של 8 עד 13 ס"מ והוא בעל זנב קצר באורך של 3 עד 4 ס"מ, ממנו קיבל את שמו. משלקו כ-20 עד 50 גרם בקירוב כשאין הבדל גדול בין הזוויגים. צבע פרוותו אפור-חום והוא בעל שפמות ארוכים ואוזניים קצרות. הוא משמיע שריקות חלשות ונמוכות.

תפוצתו היא בחורשות, בתות, ביצות וגדות נהרות לאורך אזורים צפוניים עד לנורווגיה, שוודיה ופינלנד ומזרחה עד סיביר וכן באזורים ממוזגים לאורך מרבית אירופה, למעט דרומה ובאסיה מדרים עד צפון-מערב סין.

הנברן הוא אוכל צמחים הניזון מעשבים, פקעות, פרחים ונבטים ולעיתים גם מזחלי חרקים. הנקבות ממליטות עד שבע פעמים בכל שנה לעיתים קרובות בין האביב לקיץ, ובכל אחת בממוצע נולדים 4 עד 6 גורים, הנגמלים לאחר כ-14 יום.

מכרסם זה נפוץ מאוד ונחשב למזיק לחקלאות, אף שהוא כמעט ולא נראה על פני השטח. הוא עצמו משמש כמזון מועדף לתנשמת מצויה ועוד ינשופים וכן לבזים, סמוריים שונים, שועלים ונחשים, אך לאלה יש השפעה מועטה מאוד על כמותם. נברנים מצליחים להתבסס באזורים מסוימים עד להתפרצות מגפה, המצמצמת את מספרם.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **נברן שדה קצר-זנב** בוויקישיתוף

* נברן שדה קצר-זנב, באתר ITIS (באנגלית)
* נברן שדה קצר-זנב, באתר המרכז הלאומי למידע ביוטכנולוגי (באנגלית)
* נברן שדה קצר-זנב, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* נברן שדה קצר-זנב, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* נברן שדה קצר-זנב, באתר GBIF (באנגלית)
* נברן שדה קצר-זנב, באתר Xeno-canto (באנגלית)

## הערות שוליים
# חולד שק המישורים

| חולד שק המישורים |
| --- |
|  |
| מצב שימור |
| conservation status: least concern **ללא חשש** (LC)‏ |
| מיון מדעי |
| ממלכה: | בעלי חיים |
| מערכה: | מיתרניים |
| על־מחלקה: | בעלי ארבע רגליים |
| מחלקה: | יונקים |
| סדרה: | מכרסמים |
| תת־סדרה: | דמויי בונה |
| משפחה: | חולדי השק |
| סוג: | *Geomys* |
| מין: | **חולד שק המישורים** |
| שם מדעי |
|  *Geomys bursarius* ‏שו, 1800 |
| תחום תפוצה |
|  |
|  |

**חולד שק המישורים** (שם מדעי: *Geomys bursarius*) הוא מין של מכרסם מהמשפחה חולדי שק, החי באמריקה הצפונית שלאורך המישורים הגדולים. זהו אחד המכרסמים הנפוצים ביותר באזור זה ומהיונקים המתחפרים הנפוצים ביותר באמריקה הצפונית.

## מאפיינים

חולד השק בעל פרווה צמרית בצבע חום עד שחור בפלג הגוף העליון וחום בהיר עד שזוף בפלג התחתון. הוא בעל כפות קצרות ולבנות וזנב קצר כמעט נטול פרווה. לחולד התאמות לחיי קרקע הכוללת עיניים ואוזניים קצרות ומנוונות, טפרים חדים וחזקים לחפירה והוא בעל כיסי לחיים גדולים מאוד ושיניים חותכות ארוכות ובולטות העוזרות לו לכרסם מבעד לדרכו. הלסתות שלו חזקות מספיק כדי לשאת מזון באורך של עד 7 ס"מ. בנוסף הוא בעל התאמות לחיים בתנאים קשים עם חילוף חומרים נמוך ועמידות לרמות חמצן נמוכות, פחמן דו-חמצני גבוה וירידה בצורך במים.

החולדים בעלי דו-צורתיות זוויגית כשהזכרים גדולים משמעותית מהנקבות, עם אורך גוף כולל של 25 עד 35 ס"מ ומשקל של בין 230 ל-473 גרם, לעומת אורך של 21 עד 32 ס"מ ומשקל של 128 עד 380 גרם בנקבות.

החולדים חיים במנהרות מתחת לאדמה וניזונים בעיקר משורשים ושתילי צמחים שוכני קרקע, ביניהם גם של צמחים רעילים. הם עצמם נטרפים בידי טורפים רבים הכוללים קויוטים, גיריות, סמוריים, עופות דורסים, חתולים, עכסנים וזעמן מלכותי. החולדים עמידים ביותר ומסוגלים לגרום לנזק קשה לחקלאות, מה שגורם להם להירדף בידיהם.

## תת-מינים

* Geomys bursarius bursarius
* Geomys bursarius illinoensis
* Geomys bursarius industrius
* Geomys bursarius major
* Geomys bursarius majusculus
* Geomys bursarius missouriensis
* Geomys bursarius ozarkensis
* Geomys bursarius wisconsinensis

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **חולד שק המישורים** בוויקישיתוף

* חולד שק המישורים, באתר ITIS (באנגלית)
* חולד שק המישורים, באתר המרכז הלאומי למידע ביוטכנולוגי (באנגלית)
* חולד שק המישורים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* חולד שק המישורים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* חולד שק המישורים, באתר GBIF (באנגלית)
* חולד שק המישורים, באתר Xeno-canto (באנגלית)

## הערות שוליים
# חולדה אוגרת אפריקנית

| חולדה אוגרת אפריקנית |
| --- |
|  |
| מצב שימור |
| conservation status: least concern **ללא חשש** (LC)‏ |
| מיון מדעי |
| ממלכה: | בעלי חיים |
| מערכה: | מיתרניים |
| על־מחלקה: | בעלי ארבע רגליים |
| מחלקה: | יונקים |
| סדרה: | מכרסמים |
| תת־סדרה: | דמויי עכבר |
| על־משפחה: | עכברים |
| משפחה: | נסומיים |
| סוג: | חולדה אוגרת ענקית |
| מין: | **חולדה אוגרת אפריקנית** |
| שם מדעי |
|  *Cricetomys emini* ‏רוטון, 1910 |
|  |

**חולדה אוגרת אפריקנית** (שם מדעי: *Cricetomys emini*) הוא מין של מכרסם אפריקני ממשפחת הנסומיים וקרוב משפחה של חולדה אוגרת גמביאנית. למרות השם הוא איננו סוג של חולדה אך מכונה "חולדה" עקב דמיונו לה.

## מאפיינים

זו חולדה באורך 25-35 ס"מ ואפילו עד 40 ס"מ. משקלה מגיע ל-1 קילוגרם. החולדה אפורה ודומה לחולדה למעט גודלה ולחייה הגדולות המזכירות אוגר. היא פעילת לילה.

החולדה חיה בטבע ביערות בקצה השדות והסוואנות באפריקה. הם יודעות לטפס על עצים היטב. החולדות הן אוכלות כל.

לעיתים היא מוכלאת עם החולדה האוגרת הגמביאנית ויוצרת צאצאים פוריים איתה. בדומה לחולדה הגמביאנית גם חולדה זו הפכה למין פולש באזורים שונים בעולם.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **חולדה אוגרת אפריקנית** בוויקישיתוף

* חולדה אוגרת אפריקנית, באתר ITIS (באנגלית)
* חולדה אוגרת אפריקנית, באתר המרכז הלאומי למידע ביוטכנולוגי (באנגלית)
* חולדה אוגרת אפריקנית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* חולדה אוגרת אפריקנית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* חולדה אוגרת אפריקנית, באתר GBIF (באנגלית)
* חולדה אוגרת אפריקנית, באתר Xeno-canto (באנגלית)

## הערות שוליים
# מרמיטה

| מרמיטה |
| --- |
|  |
| מיון מדעי |
| ממלכה: | בעלי חיים |
| מערכה: | מיתרניים |
| על־מחלקה: | בעלי ארבע רגליים |
| מחלקה: | יונקים |
| סדרה: | מכרסמים |
| תת־סדרה: | דמויי סנאי |
| משפחה: | סנאיים |
| שבט: | מרמוטות |
| סוג: | **מרמיטה** |
| שם מדעי |
|  *Marmota* ‏בלומנבך, 1779 |
|  |

**מרמיטה** (שם מדעי: *Marmota*) היא סוג של מכרסם השייך למשפחת הסנאיים. המרמיטה חיה באזורים הרריים, בעיקר במרכז אירופה, בצפון אמריקה ובאסיה. המרמיטות חיות במחילות. בזמן החורף הן שרויות בתרדמת. המרמיטה היא בעל חיים חברותי שחי בקבוצות. המרמיטות משתמשות בשריקות על מנת לתקשר ביניהן, בייחוד בעתות מצוקה. הן ניזונות בעיקר משורשים, מעשב לסוגיו, מפרחים ומפירות.

## מיון

מקובל לחלק את המרמיטות לשני תת-סוגים, המונים יחדיו 15 מינים:

* תת-סוג *Marmota*
	+ *Marmota baibacina*
	+ בּוֹבַּק (*Marmota bobak*)
	+ *Marmota broweri*
	+ מרמיטה שחורת כפה (*Marmota camtschatica*)
	+ *Marmota caudata*
	+ מרמיטת ההימלאיה (*Marmota himalayana*)
	+ *Marmota kastschenkoi*
	+ מרמיטה אלפינית (*Marmota marmota*)
	+ *Marmota menzbieri*
	+ מרמיטה צפון אמריקאית (*Marmota monax*)
	+ מרמיטת טרבגן (*Marmota sibirica*)
* תת-סוג *Petromarmota*
	+ מרמיטה שעירה (*Marmota caligata*)
	+ מרמיטה זהובת-בטן (*Marmota flaviventris*)
	+ מרמיטה אולימפית (*Marmota olympus*)
	+ מרמיטת ונקובר (*Marmota vancouverensis*)

## גלריה

* מרמיטה זהובת-בטן
* מרמיטה צפון אמריקאית
* מרמיטה אלפינית
* מרמיטה זהובת-בטן מהצד
* מרמיטה שעירה
* מרמיטות שחורות כפה מציצות מהמאורה
* מרמיטות הימלאיה צעירות
* איור של פרטי בובק

## המרמיטה בתרבות

* יום המרמיטה (Groundhog day) הוא יום חג עממי הנחגג ב-2 בפברואר בארצות הברית ובקנדה שמקורו במנהג של יוצאי גרמניה בפנסילבניה. על פי האמונה העממית, אם העננים בשמים מונעים מהמרמיטה לראות את הצל של עצמה, היא אמורה לצאת סופית מהמחילה ולבשר על תחילת האביב. לחלופין, אם השמש מאירה ומאפשרת לה לראות את צלה, היא אמורה לחזור למחילה, סימן לשישה שבועות חורף נוספים.

* "תרדמת מרמיטה" (בראשית רבה יז ה) - ביטוי במדרש המתאר שינה עזה וחזקה. עליה נאמר: ”וְאֵין רֹאֶה וְאֵין יוֹדֵעַ וְאֵין מֵקִיץ, כִּי כֻלָּם יְשֵׁנִים--כִּי תַּרְדֵּמַת יְהוָה, נָפְלָה עֲלֵיהֶם” (שמואל א, פרק כו, פסוק יב).

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **מרמיטה** בוויקישיתוף

* מרמיטה, באתר ITIS (באנגלית)
* מרמיטה, באתר המרכז הלאומי למידע ביוטכנולוגי (באנגלית)
* מרמיטה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* מרמיטה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* מרמיטה, באתר GBIF (באנגלית)
* ניו יורק טיימס, זו חיה אהובה אך לא תמיד מובנת למדע. לאט לאט, היא מגיחה מהצללים, באתר הארץ, 20 בפברואר 2022
* מרמיטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* "מחילת המרמיטה"
* רשת המרמיטה העולמית
* הניו יורק טיימס, זו חיה אהובה אך לא תמיד מובנת למדע, באתר הארץ, 20 בפברואר 2022
# חולדת המים

| חולדת המים |
| --- |
|  |
| מצב שימור |
| conservation status: least concern **ללא חשש** (LC)‏ |
| מיון מדעי |
| ממלכה: | בעלי חיים |
| מערכה: | מיתרניים |
| על־מחלקה: | בעלי ארבע רגליים |
| מחלקה: | יונקים |
| סדרה: | מכרסמים |
| תת־סדרה: | דמויי עכבר |
| משפחה: | עכבריים |
| סוג: | *Hydromys* |
| מין: | **חולדת המים** |
| שם מדעי |
|  *Hydromys chrysogaster* ‏סנט-אילר, 1804 |
| תחום תפוצה |
|  |
|  |

**חולדת המים** הידועה גם בשל **רקָאלִי** (שם מדעי: *Hydromys chrysogaster*) היא מין של מכרסם ממשפחת העכבריים החיה רק בצפון ובמזרח אוסטרליה, באי טסמניה ובגינאה החדשה.

## מאפיינים

חולדה זו היא מהגדולות שבבני משפחתה, גדולה בהרבה מחולדה מצויה, ואורכה 231–370 מ"מ, אורך הזנב 242–345 מ"מ ומשקלה 340–1,275 גרם בממוצע. חולדת המים בעלת פרווה חומה כהה, סנטר ולחיים צהובות בהירות וזנב ארו ושחור למעט בקצה הלבן שלו.

חולדה זו היא יונק מיימי וגופה בעל התאמה לתנאי שחייה וצלילה עם רגליים עבות בעלות קרומי שחייה, זנב רחב בו מעט שיער, הפרווה דוחה מים וגולגולת ארוכה ושטוחה עם זיפי שפם ארוכים ועיניים ואוזניים קטנות. החולדה היא חיה פעילת לילה, אז היא מסתובבת בין הבריכות, הביצות, האגמים והמנגרובים האוסטרליים ומחפשת טרף של צדפות, סרטני נהרות (המזון החביב עליה), סרטנים נוספים, חרקי מים, דגים וצפרדעים ולעיתים היא תטרוף גם טרף גדול יותר כמו עכברים אחרים או עופות מים קטנים. בחורפים קשים הם יאכלו גם צמחים, אך מדובר במין טורף.

החולדה חיה בגפה באזורים טריטוריאליים ותתקוף באגרסיביות מסיגי גבול. חולדות רבות מראות סימני נשיכה עם זנבותיהם לאחר מאבקים כאלה. החולדות מסתובבות בין קני סוף וצמחיית על גדות המים להגנה מטורפים. בימים הם נחים בחורים באדמה או מתחת גזעים. בחורף החולדות הרגישות לשינויים במזג האוויר יעדיפו לאכול על היבשה. אשר חמים יותר הם ישחו עד 4 ק"מ בכל לילה בחיפוש מזון. עם זאת הם עלולים להיטרף בידי נחשים, תנינים ודגים גדולים וגם בידי עופות דורסים, שועלים וחתולים.

בעבר צדו את חולדה זו כדי להשתמש בפרוותה וגם מפני שהיא מזיקה לצינורות השקיה, אותם היא נושכת בשיניה הגדולות. כיום זהו מין מוגן ואסור לציד. החולדה נחשבת למין חשוב אשר מדביר את אוכלוסיית סרטני הנהרות האוסטרליים. היא מהטורפים הבודדים היודעים לטרוף מבלי להיפגע את קרפדת הקנים, מין פולש באוסטרליה, בעל בלוטות רעל על עורו. כדי להימנע מחשיפה לעור הרעיל, החולדה תוקפת את הקרפדה באזור החזה, שם הרעל שלה חלש יותר, יוצרת חתכים קטנים בעורה בעזרת טפריה מבלי להשתמש בשיניים, ומוציאה את איבריה הפנימיים. לא ברור אם התנהגות זו היא מולדת, ושימשה את החולדות לציד מינים מקומיים של צפרדעים רעילות לפני הגעת קרפדת הקנים, או שזו התנהגות נלמדת.

החולדות מטפלות בגוריהן ארבעה שבועות לאחר שסיימו לינוק, ואפשר שבתקופה זו הן מלמדות אותם שיטות צייד.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **חולדת המים** בוויקישיתוף

* חולדת המים, באתר ITIS (באנגלית)
* חולדת המים, באתר המרכז הלאומי למידע ביוטכנולוגי (באנגלית)
* חולדת המים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* חולדת המים, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* חולדת המים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* חולדת המים, באתר GBIF (באנגלית)
* חולדת המים, באתר Xeno-canto (באנגלית)

## הערות שוליים

חולדה שוחה במים
# נובחנית שחורת-זנב

| נובחנית שחורת-זנב |
| --- |
|
נובחנית שחורת-זנב |
| מצב שימור |
| conservation status: least concern **ללא חשש** (LC)‏ |
| מיון מדעי |
| ממלכה: | בעלי חיים |
| מערכה: | מיתרניים |
| על־מחלקה: | בעלי ארבע רגליים |
| מחלקה: | יונקים |
| סדרה: | מכרסמים |
| תת־סדרה: | דמויי סנאי |
| משפחה: | סנאיים |
| תת־משפחה: | סנאיי קרקע |
| סוג: | נובחנית |
| מין: | **נובחנית שחורת-זנב** |
| שם מדעי |
|  *Cynomys ludovicianus* ‏אורד, 1815 |
| תחום תפוצה |
|  |
|  |

**נובחנית שחורת-זנב** (שם מדעי: *Cynomys ludovicianus*) הוא מין של מכרסם ממשפחת הסנאיים המצוי בערבות אמריקה הצפונית.

הנובחנית היא קרובת משפחה רחוקה של המרמיטה ושל סנאי הקרקע והיא חיה במאורות ברחבי מרכז ארצות הברית ובדרום קנדה וצפון מקסיקו. אורכה הממוצע 36–43 ס"מ ומשקלה 0.6-1.3 ק"ג. היא בעלת פרווה זהובה בהירה עם זנב קצר ושחור.

הנובחניות חיות במושבות צפופות מתחת לקרקע ומתרחקות מהן רק לעיתים רחוקות. הן פעילות בחוץ וקוראות ללא הרף אחת לשנייה ומשם קיבלו את השם נובחניות. כאשר אחד הפרטים רואה סכנה הוא פולט קריאה חזקה וכולם רצים לתוך המחילות.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **נובחנית שחורת-זנב** בוויקישיתוף

* נובחנית שחורת-זנב, באתר ITIS (באנגלית)
* נובחנית שחורת-זנב, באתר המרכז הלאומי למידע ביוטכנולוגי (באנגלית)
* נובחנית שחורת-זנב, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* נובחנית שחורת-זנב, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* נובחנית שחורת-זנב, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* נובחנית שחורת-זנב, באתר GBIF (באנגלית)
* נובחנית שחורת-זנב, באתר Xeno-canto (באנגלית)

## הערות שוליים

נובחנית צעירה בגן חיות באנגליה
# נמנמן אירופי

| נמנמן אירופי |
| --- |
|  |
| מצב שימור |
| conservation status: least concern **ללא חשש** (LC)‏ |
| מיון מדעי |
| ממלכה: | בעלי חיים |
| מערכה: | מיתרניים |
| על־מחלקה: | בעלי ארבע רגליים |
| מחלקה: | יונקים |
| סדרה: | מכרסמים |
| תת־סדרה: | דמויי סנאי |
| משפחה: | נמנמניים |
| סוג: | **Glis** |
| מין: | **נמנמן אירופי** |
| שם מדעי |
|  *Glis glis* ‏לינאוס, 1766 |
| תחום תפוצה |
|  |
|  |

**נַמְנְמָן אֵירוֹפִּי** (שם מדעי: *Glis glis*) הוא מין יחיד בסוגו של מכרסם קטן ממשפחת הנמנמניים החי באירופה.

## מאפיינים

הנמנמן מזכיר במראהו עכבר החי על עצים ופעיל בשעות החשיכה. הוא מגיע לאורך 14-19 ס"מ, זנב באורך 11-13 ס"מ ולמשקל 120-150 גרם, דבר שהופך אותו לגדול ביותר מבין הנמנמניים. לנמנמן פרווה עבה שצבעה אפור בהיר עד אפור-חום לאורך גופו כשהבטן לבנה והכפות והאוזניים ורודים. לנמנמן כפות רגליים גדולות, זנב ארוך ואוזניים קטנות והוא בעל ראייה לילית.

הנמנמן חי בעיקר במערב אירופה ומצוי דרומה עד למספר איים בים התיכון כמו סרדיניה, קורסיקה, סיציליה וכרתים. הוא נדיר במרכז ומזרח אירופה אך יכול להימצא צפונה עד לנהר הוולגה ומצוי גם בקווקז ובחופיו הדרומיים של הים הכספי. הוא חי ביערות נשירים עד גובה 2,000 מ' מפני הים סביב יערות של עצי אלון ושל אשור וגם בסביבות צוקים ובמערות. חלק מהנמנמנים מצויים גם במטעים, פרדסים ואף בכמה ערים. הנמנמן הוא אוכל כל הניזון בעיקר מפירות יער, בלוטי אלונים ואגוזים אך גם מקליפות, עלים, חסרי חוליות וביצים. הוא עצמו נטרף על ידי ינשופיים, שועלים, חתול בר ודלק אירופי.

הנמנמן ידוע עקב מנהגו לישון שנת חורף למשך 6 חודשים, בין אוקטובר למאי, בין חללי עצים כדי להתגונן מהקור. נמנמנים החיים בערים ישנים תחת עליות גג ואפילו במדפי ארונות. הנמנמן יכול להפוך למזיק גדול כשהוא מצוי במספרים גדולים.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **נמנמן אירופי** בוויקישיתוף

* נמנמן אירופי, באתר ITIS (באנגלית)
* נמנמן אירופי, באתר המרכז הלאומי למידע ביוטכנולוגי (באנגלית)
* נמנמן אירופי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* נמנמן אירופי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* נמנמן אירופי, באתר GBIF (באנגלית)
* נמנמן אירופי, באתר Xeno-canto (באנגלית)

## הערות שוליים