Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# חולדה מצויה

| חולדה מצויה |
| --- |
|  |
| מצב שימור |
| conservation status: least concern **ללא חשש** (LC)‏ |
| מיון מדעי |
| ממלכה: | בעלי חיים |
| מערכה: | מיתרניים |
| על־מחלקה: | בעלי ארבע רגליים |
| מחלקה: | יונקים |
| סדרה: | מכרסמים |
| תת־סדרה: | דמויי עכבר |
| משפחה: | עכבריים |
| סוג: | חולדה |
| מין: | **חולדה מצויה** |
| שם מדעי |
|  *Rattus rattus* ‏ליניאוס, 1758 |
| תחום תפוצה |
|  |
|  |

השוואה בין חולדה מצויה (למעלה) לבין חולדת חוף (למטה)
**חולדה מצויה** או גם **חולדת עֲלִיּוֹת** או **חולדת הבתים** (שם מדעי: *Rattus rattus*) היא מין נפוץ בסוג חולדה. זאת החולדה השנייה בתפוצתה לאחר חולדת החוף. מוצאה באסיה הטרופית, משם היא התפשטה למזרח הקרוב בתקופה הרומאית, ולאחר מכן לאירופה במאה הראשונה ומשם התפשטה עם האירופאים סביב העולם.

## מאפיינים

החולדה המצויה היא פעילת לילה, חברותית, וחיה בלהקות גדולות וטריטוריאליות המכילות זכר שליט, זכרים נוספים ונקבות. החולדות מסמנות את הטריטוריה באמצעות חומר המופרש מבלוטות הנמצאות בבטן ובלחיי החולדה. ניתן לזהות סימונים אלו לפי צבעם, אשר כהה יותר מהסביבה.

החולדה המצויה אינטליגנטית ביותר ולומדת מניסיונה ומניסיון חולדות אחרות. היא מרבה לקפוץ ולטפס. החולדה המצויה בונה בדרך כלל קינים במקומות גבוהים. בבנינים החולדה המצויה חיה בדרך כלל בקומות הגבוהות.

החולדה המצויה מתנהגת בתוקפנות כאשר היא נלקחת מהטבע בידי בני אדם, אך כאשר בני אדם מטפלים בה כגורה ללא אימה, החולדה לא מתנהגת בתוקפנות כלפי בני האדם ואף יכולה להיות חיית מחמד רגועה ושלווה.

חולדות מצויות נחשבות אוכלות כל, וניזונות ממגוון מזונות בהם זרעים, פירות, עלים, גבעולים, פטריות, חסרי חוליות ובעלי חוליות. הן ניזונות גם מציפורים וחרקים. ביום ממוצע הן ניזונות מכ-15 גרם ושותות כ-15 מיליליטרים מים.

החולדה המצויה היא סתגלנית ומשגשגת בערים ובמשכנות האדם. מאחר שהיא נושאת מחלות רבות, בהן מחלות מידבקות, היא נחשבת למזיק לאדם שפגיעתו גדולה ורעה.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **חולדה מצויה** בוויקישיתוף

* חולדה מצויה, באתר ITIS (באנגלית)
* חולדה מצויה, באתר המרכז הלאומי למידע ביוטכנולוגי (באנגלית)
* חולדה מצויה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* חולדה מצויה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* חולדה מצויה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* חולדה מצויה, באתר GBIF (באנגלית)
* חולדה מצויה, באתר Xeno-canto (באנגלית)

## הערות שוליים
# חולדת חוף

| חולדת חוף |
| --- |
|  |
| מצב שימור |
| conservation status: least concern **ללא חשש** (LC)‏ |
| מיון מדעי |
| ממלכה: | בעלי חיים |
| מערכה: | מיתרניים |
| על־מחלקה: | בעלי ארבע רגליים |
| מחלקה: | יונקים |
| סדרה: | מכרסמים |
| תת־סדרה: | דמויי עכבר |
| משפחה: | עכבריים |
| סוג: | חולדה |
| מין: | **חולדת חוף** |
| שם מדעי |
|  *Rattus norvegicus* ‏ג'ון ברקנהוט, 1769 |
| תחום תפוצה |
|  |
|  |

השוואה בין חולדה מצויה (למעלה) לבין חולדת חוף (למטה)
**חולדת חוף** (שם מדעי: *Rattus norvegicus*), הידועה גם בשמות **חולדה נודדת**, **חולדת ביוב**, ו**חולדה נורווגית**, היא המין הנפוץ והמוכר ביותר בסוג חולדה. על אף שמה המדעי, אין קשר בין החולדה לנורווגיה. השם נוצר ככל הנראה בטעות במאה ה-17 על ידי חוקר הטבע האנגלי ג'ון ברקנהוט (John Berkenhout) שהאמין שהחולדות הגיעו לאנגליה באוניות מנורווגיה ב-1728, למרות שבאותה תקופה החולדה טרם הגיעה לנורווגיה, ומוצאה האמיתי הוא אסיה.

חולדת חוף היא מהגדולים בעל-המשפחה עכברים. אורך גופה הכולל נע בין כ-31 ל-48 ס"מ, אורך זנבה כ-12 עד 22 ס"מ ומשקלה נע בין 150 ל-500 גרם. צבעה חום או אפור. מקורה הוא מסין, אך כיום היא נפוצה בכל היבשות למעט אנטארקטיקה. זאת החולדה השולטת באירופה ובאמריקה הצפונית. למעט מקרים חריגים, חולדת החוף נמצאת בכל מקום בו בני האדם חיים, בעיקר באזורים עירוניים.

חולדת החוף היא סתגלנית ומשגשגת בערים ובמשכנות האדם. מאחר שהיא נושאת מחלות רבות, בהן מחלות מידבקות, היא נחשבת למזיק לאדם שפגיעתו גדולה ורעה.

חולדות מסוימות ממין זה משמשות כחיות מעבדה, אורגניזם מודל ואף כחיית מחמד.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **חולדת חוף** בוויקישיתוף

* חולדת חוף, באתר ITIS (באנגלית)
* חולדת חוף, באתר המרכז הלאומי למידע ביוטכנולוגי (באנגלית)
* חולדת חוף, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* חולדת חוף, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* חולדת חוף, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* חולדת חוף, באתר GBIF (באנגלית)
* חולדת חוף, באתר Xeno-canto (באנגלית)
* "הסוג חולדה (Rattus)" - אתר עמותת מן השדה

## הערות שוליים

 ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו**להרחיב אותו**.
# אזמל

אזמל
**אִזְמֵל** הוא מכשיר המשמש לחציבה, חיתוך או חריטה בחומרים קשים כגון עץ, אבן ולעיתים אף לחריטה במתכות רכות.

בעבר שימשו אזמלים לעיצוב כלי עץ שונים כאשר האזמל היה עשוי מעצמות בעלי חיים וכפטיש להכאה שימשה אבן.

השימוש באזמל הידני נעשה תוך כדי הכאה על קצהו העליון בדרך כלל בעזרת פטיש.

האזמל החשמלי או הפנאומטי (פטיש אוויר) הוא אזמל שמורכב על מנגנון חשמלי או מנגנון המופעל בלחץ אוויר שמבצע את ההכאה על קצהו העליון.

ישנו סוג נוסף של אזמל הנועד לביקוע עץ. לאזמל זה אין ידית והוא נראה כמו משולש חד זווית.

אזמל שונה הוא אזמל כירורגי רפואי (Medical scalpel) המכונה גם סקלפל המשמש בניתוחים ולצרכים רפואיים שונים.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **אזמל** בוויקישיתוף
* אזמל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

 ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו**להרחיב אותו**.
# שן טוחנת

שן טוחנת|  |
|
שיוך | posterior teeth  |
|
אספקה עורקית | posterior superior alveolar artery  |
|
תיאור ב |
האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (1118)  |
|
מזהים |
|
לטינית (TA98) | dens molaris  |
|
טרמינולוגיה אנטומיקה | A05.1.03.007  |
|
TA2 (2019) | 910  |
|
FMA | 55638  |
|
קוד MeSH | A14.549.167.860.525  |
|
מזהה MeSH | D008963  |
|
מערכת השפה הרפואית המאוחדת | C0026367  |
|   |

המחצית התחתונה הימנית של המשנן הקבוע
**שיניים טוחנות** הן האחוריות מבין שיני היונקים, ומשמשות לטחינת המזון טרם בליעתו.

לבני אדם בוגרים שתים עשרה שיניים טוחנות בפיהם, המסודרות בארבע קבוצות של שלוש שיניים הממוקמות באחורי המשנן הקבוע, אחורית למלתעות (שתי שלשות בשני צידי הלסת העליונה ושתי שלשות בשני צידי הלסת התחתונה).

השן הטוחנת השלישית (האחורית מהשלוש) מכונה גם "שן בינה" והיא השן הבוקעת מאוחר מכל השיניים, החל מגיל 17 שנים.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **שן טוחנת** בוויקישיתוף
# שריר המלעס

שריר המלעס|  |
|
שיוך |
שרירי הלעיסה  |
|
אספקה עורקית |
עורק המלעס  |
|
ניקוז ורידי | masseteric vein  |
|
עצבוב |
עצב הלסת התחתונה |
|
תיאור ב |
האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (385)  |
|
מזהים |
|
לטינית (TA98) | musculus masseter  |
|
טרמינולוגיה אנטומיקה | A04.1.04.002  |
|
TA2 (2019) | 2105  |
|
FMA | 48996  |
|
קוד MeSH | A02.633.567.600.500  |
|
מזהה MeSH | D008406  |
|
מערכת השפה הרפואית המאוחדת | C0024876  |
|   |

**שריר הַמִּלְעָס** (טרמינולוגיה אנטומיקה – TA: Masseter muscle) הוא שריר לעיסה חזק הנמצא בצד הלחי, בחלקה האחורי. השריר מניע את הלסת התחתונה במפרקי הלסת מעלה וקדימה כך שפעולתו סוגרת את הפה. הסיבים העמוקים של השריר מניעים את הלסת אחורה.

שריר המלעס מסוגל להפיק את הכוח הגדול ביותר בגוף האדם, ובספר השיאים של גינס (1992) מתועדת נשיכה בעוצמה של 442 קילוגרם-כוח למשך שתי שניות. כוח שריר תלוי בשטח החתך שלו והמלעס אינו גדול, אך הוא פועל באופן דומה למפצח אגוזים, כלומר כוח קטן שמושקע בין הקצוות שלו בחיבור לגולגולת וללסת התחתונה מתורגם למומנט כוח גדול, ולכן גם לכוח גדול יותר שפועל על השיניים הטוחנות בסמוך לנקודת הציר במפרק הלסת. עקרון פעולתם של עגורן ושל מגבה מכני הוא דומה. יתר שרירי השלד, וגם הגדולים בהם בירך ובעכוז, נאחזים קרוב לציר ביחס לקצה האיבר ולכן לא ניתן להפיק מהם כוח כה גדול.

## תיאור

תחל שריר המלעס בגבול התחתון והפן הקדמי של קשת העול.

השריר נאחז בפן הצידי של ענף הלסת התחתונה ובזיז הַוָּוִי שלה.

## עצבוב

שריר המלעס מעוצבב על ידי עצב הלסת התחתונה (CN V3), היוצא מתוך העצב המשולש, דרך **עצב המלעס** (nervus massetericus).

## מבנה השריר

המלעס הוא שריר עבה, מרובע במקצת, המורכב משלושה ראשים, שטחי, עמוק וכלילי (קורונואידי). סיבי הראש השטחי והעמוק רציפים במקום האחז שלהם.

### הראש השטחי

הראש השטחי גדול יותר, התחל שלו מאפונאורוזיס עבה וגידית מהזיגומטיק פרוסס של עצם הלסת העליונה, מהזיז הטמפורלי של עצם הלחי (הזיגומטית) ומשני שלישים קדמיים של הגבול התחתון של קשת הזיגומה. סיביו עוברים תחת ומאחור, כדי להאחז בזווית הלסת התחתונה ובחצי התחתון של המשטח הצידי של ענף הלסת התחתונה (Ramus mandibulae) .

### הראש העמוק

הראש העמוק הוא קטן בהרבה, ובעל מרקם שרירי יותר. התחל שלו הוא מהשליש האחורי של הגבול התחתון ומכל המשטח המדיאלי -הפנימי של קשת הזיגומה-קשת הלחי. הסיבים שלו עוברים כלפי מטה וקדימה, כדי להיכנס למחצית העליונה של רמוס הלסת התחתונה (ענף הלסת), עד לגובה הזיז הקורונואידי של הלסת התחתונה. הראש העמוק של השריר מוסתר בחלקו, מקדימה, על ידי הראש השטחי. מאחור, הוא מכוסה על ידי בלוטת הרוק מיצד האוזן-הפרוטיד.

### הראש הכלילי

הראש הכלילי של גיד המלעס וסיבי השריר עוברים אחורית-לטרלית מהזיז הכלילי של הלסת התחתונה לכיוון השליש האחורי של קשת הזיגומטית. תפקידו הוא משיכה לאחור של הלסת התחתונה וייצוב הקורונואיד פרוסס המנדיבולרי של הלסת התחתונה.

## תמונות נוספות

* שרירי הראש והצוואר.
* דיסקציה, המציגה את בלוטות הרוק בצד ימין (המסטר נראה במרכז)
* עצם רקתית שמאלית, משטח חיצוני
* עצם רקתית שמאלית, משטח תחתון
* עצם זיגומטית שמאלית, משטח רקתי
* לסת תחתונה, משטח חיצוני, מבט מהצד
* עורקי הפנים והקרקפת.
* ורידים של הראש והצוואר.
* חלוקה מנדיבולרית של העצב התלת-פאציאלי.
* שריר המלעס. דיסקציה עמוקה. תהליך חניטה.
* MRI של הראש עם כיתובים של שריר המלעס ומבנים אחרים סביבו

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **שריר המלעס** בוויקישיתוף
* שריר המלעס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

## הערות שוליים
# פוברומיס פטרסוני

| פוברומיס פטרסוני |
| --- |
| מיון מדעי |
| ממלכה: | בעלי חיים |
| מערכה: | מיתרניים |
| על־מחלקה: | בעלי ארבע רגליים |
| מחלקה: | יונקים |
| סדרה: | מכרסמים |
| תת־סדרה: | Hystricognatha |
| משפחה: | Neoepiblemidae |
| סוג: | פוברומיס |
| מין: | **פוברומיס פטרסוני** |
| שם מדעי |
|  *Phoberomys pattersoni* ‏מונס, 1980 |
|  |

**פוברומיס פטרסונ**י (באנגלית: *Phoberomys pattersoni*) הוא מכרסם נכחד שחי בדלתא העתיקה של נהר אורינוקו לפני כ-8 מיליון שנים. הוא היה השני בגודלו מבין כשבעת המינים של הסוג שלו. כמו מכרסמים רבים אחרים, פוברומיס היה אוכל עשב עם שיניים קדם טוחנות ושיניים טוחנות בעלי כתר גבוה .

## תיאור

שלד כמעט שלם התגלה בתצורת אורומאקו באורומקו, ונצואלה, בשנת 2000. המין החדש סווג מאוחר יותר בשם פוברומיס פטרסוני לכבודו של הפלאונטולוג בריאן פטרסון.

במקור, פוברומיס פטרסוני הוערך כ-741 ק"ג על סמך ממדי עצם הירך, מה שהפך אותה בזמנו למין הידוע הגדול ביותר של מכרסמים, חי או נכחד. עם זאת, הערכות אלו זכו לביקורת כגדולות מדי על ידי מחקרים מאוחרים יותר, שמצאו שלפוברומיס יש עצם עצם עבה במיוחד ביחס לגופו בהשוואה ליונקים אחרים. הערכות מסת הגוף המבוססות על אורך הגולגולת, רוחב הקונדיל העורפי, אורך שורת השיניים, ואורך עצם הירך מצביעים על כך שהוא שקל בין 150 ל־250 קילוגרם. למרות שפוברומיס פטרסוני נחשב למכרסם הידוע הגדול ביותר בזמן תיאורו, הגילוי של גולגולת שלמה של Josephoartigasia monesi בשנת 2008 הראה כי מין זה גדול אף יותר. Josephoartigasia היה ידוע בזמן גילויו של פ. פטרסוני (באופן ספציפי, המין " Artigasia magna ", כיום Josephoartigasia magna ), אך לא ניתן היה לקבוע בקלות את גודלו של מכרסם זה מכיוון שהוא היה ידוע רק משברי הלסת והשיניים של Josephoartigasia קטנים בצורה יוצאת דופן ביחס לגודל גופו.

## קישורים חיצוניים

* פוברומיס פטרסוני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* פוברומיס פטרסוני, באתר GBIF (באנגלית)

## הערות שוליים

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"פוברומיס פטרסוני"**.
# לסת

לסת|  |
| לסת של עמלץ כחול |
|
שיוך |
פה  |
|
תיאור ב | Meyers Konversations-Lexikon, 4. Auflage (1885–1890)  |
|
מזהים |
|
קוד MeSH | A02.835.232.781.324.502  |
|
מזהה MeSH | D007568  |
|   |

לסת תחתונה אנושית
**הלסתות** הן הבסיס הגרמי בגולגולת שבתוכו גדלות השיניים ומשמש לתפיסת וטיפול במזון. "לסתות", בהגדרתו המורחבת, הוא כל מבנה הפה, חלק ממבנה הגוף של מרבית בעלי החיים. אצל חולייתניים קיימות שתי לסתות: לסת עליונה (maxilla) ולסת תחתונה (mandible).

המאובנים העתיקים ביותר של בעלי לסתות תוארכו לתקופה שלפני כ-436 מיליון שנה.

## פרוקי רגליים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
המנדביליות של נמלת בולדוג.
אצל פרוקי-רגליים, הלסתות הן כיטיניות, הנפתחות לכיוונים מנוגדים, ועשויות להיות כליצרות או מנדביליות. לרוב, הן מורכבות מכמה חלקי פה.

## בעלי חוליות

 פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. הסיבה היא עברית בעייתית.
לסתות של חולייתנים התפתחו מקשתות זימים של חסרי לסתות ומופיעות לראשונה בממצאים מתקופת אורדוביק. ברוב בעלי החוליות, הלסתות גרמיות או סחוסות ומתנגדות אנכית, ומורכבות מלסת עליונה ולסת תחתונה. לסת החוליות נגזרת משני קשתות הלוע הקדומות התומכות בזימים, ונושאות בדרך כלל שיניים רבות.

עמלץ לבן מציג את לסתותיו בעלות עוצמת הנשיכה הקטלנית.
### דג

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
למורניים יש שתי קבוצות של לסתות: לסתות הפה הלוכדות טרף ולסתות הלוע המגיעות אל הפה ומעבירות טרף מלסתות הפה לוושט לבליעה.
לסת החוליות התפתחה ככל הנראה בתקופה הסילורית והופיעה בדגי פלקודרם שהתגוונה עוד יותר בדבון.

### דו-חיים, זוחלים וציפורים

הלסת בבעלי הזרוע מפושטת באופן משמעותי בהשוואה לדגים. רוב עצמות הלסת העליונה כבר מקובעות לעצם המוח, בעוד עצמות הלסת התחתונה כבר התמזגו יחד ליחידה הנקראת המנדבילה. הלסת מתפרקת באמצעות מפרק ציר בין הרביע למפרק. לסתות הזזים מציגות דרגות שונות של ניידות בין עצמות הלסת. בחלק מהמינים עצמות לסת התמזגו לחלוטין, בעוד שאחרים עשויים להיות בעלי מפרקים המאפשרים ניידות של השיניים, ריבוע או מקסילה. גולגולת הנחש מציגה את הדרגה הגדולה ביותר של קינזיס גולגולתי, המאפשרת לנחש לבלוע פריטי טרף גדולים.

### יונקים

אצל יונקים הלסתות מורכבות מהמנדבילה (הלסת התחתונה) והמקסילה (הלסת העליונה). בקופים, יש חיזוק לעצם הלסת התחתונה הנקרא מדף סימיאן . באבולוציה של לסת היונקים, שתי עצמות מבנה הלסת (עצם המפרק של הלסת התחתונה וריבוע) הצטמצמו בגודל ושולבו באוזן, בעוד שרבות אחרות התמזגו זו בזו. כתוצאה מכך, יונקים מראים קינזיס גולגולתי מעט או לא, והמנדבילה מחוברת לעצם הרקה על ידי מפרק הלסת התחתונה. תפקוד לקוי של המפרק הטמפורומנדיביולרי הוא הפרעה שכיחה במפרקים אלה, המאופיינת בכאב, לחיצה והגבלת התנועה המנדבולרית.

## קיפודי ים

לקיפודי ים ישנן פנס אריסטו, לסתות עם סימטריה ייחודית בת חמישה חלקים. כל יחידה בלסת מחזיקה בשן יחידה מסידן פחמתי גבישי, שגדלה ללא הפסקה.

## ראו גם

* שרירי מסטיק
* בעלי אגן דמוי עוף
* צרטופסים
* נמק עצם הלסת

## קישורים חיצוניים

* שרטוט לסת במילון מונחי רפואה (אורכב 26.02.2007 בארכיון Wayback Machine)
* לסת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

## הערות שוליים
# היפופוטמיים

| היפופוטמיים |
| --- |
|
 |
| מיון מדעי |
| ממלכה: | בעלי חיים |
| מערכה: | מיתרניים |
| על־מחלקה: | בעלי ארבע רגליים |
| מחלקה: | יונקים |
| סדרה: | מכפילי פרסה |
| תת־סדרה: | דמויי היפופוטם |
| משפחה: | **היפופוטמיים** |
| סוגים |
| * *Hippopotamus*
* *Choeropsis*
 |
| שם מדעי |
|  Hippopotamidae ‏גריי, 1821 |
|  |

היפופוטם אנתיקוס
**היפופוטמיים** (לעיתים גם **בהמותיים**; שם מדעי: Hippopotamidae) היא משפחה של יונקים שוכני מים מהסדרה מכפילי פרסה.

כיום נותרו במשפחה זו שני מינים, שניהם בסוגים נפרדים. הבדלים בין שני המינים במשפחה גדולים בהשוואה ליונקים אחרים. בעוד ההיפופוטם המצוי יכול להגיע למשקל 1,800 ק"ג, קרובו והקטן יותר - היפו גמדי מגיע למשקל ממוצע של 250 ק"ג. שני המינים מצויים בסכנת הכחדה.

בעבר הייתה המשפחה נפוצה באפריקה, מדרום לסהרה ובאזור נהר הנילוס, בארץ ישראל ואף במדגסקר. מאובנים של המשפחה תוארכו מסוף המיוקן לסוף הפליסטוקן ונמצאו באירופה, באסיה ובאפריקה. שני המינים הקיימים חיים רק במקווי מים באפריקה.

## אנטומיה

מבנה הגוף דומה, הם בעלי ראש גדול ממדים וחוטם רחב, גוף מעוגל וחביתי, רגליים קצרות ועבות, הזנבות קצרים ושעירים בקצותיהם. העור עבה וכמעט מחוסר שיער, מורכב משכבת שומן עבה, מפריש חומר ורדרד ושמנוני - "זיעת דם", העוזר הן בהגנה מאור השמש והן כחומר מבודד מים. פיהם רחב ועגול. הנחיריים והעיניים הם בקדמת הגולגולת, כך שאיברים אלו יימצאו מחוץ למים בשעה ששאר הגוף מכוסה מים, הנחיריים נסגרים ונאטמים בעת כניסת הראש למים. הגולגולת גדולה ולעומתה קופסת המוח קטנה. אצבעות הרגליים אינן מחוברות, וכל הארבע מתפקדות ומחזיקות את משקל הגוף, אולם רק הפרק הקדמי של כל אצבע נוגע בקרקע, יתרת הרגל צמודה ברקמת חיבור. האצבעות הצדדיות מפותחות כאלו שבמרכז. הבטן מידלדלת סנטימטרים ספורים מעל הקרקע. בקיבה שלושה חדרים אך היא אינה מעלה גירה. לנקבות שתי פטמות.

## התנהגות

ההיפופוטם המצוי הוא יצור חברותי החי בעדרים של עד 40 פרטים. הם אמפיביים ושחיינים מעולים, מבלים את רוב שעות היום בתוך המים, ובערב יוצאים לחפש צמחייה מזינה. הם ניזונים אף מצמחייה מימית שאליה הם מגיעים בצלילה.

אזורי המחיה המשמשים להם לאגירה וחיפוש מזון, מרוחקים מספר קילומטרים מהמקום בו הם מבלים את שעות היום. במהלך "טיולים" אלו של חיפוש מזון עלולים הבהמות להרוס אדמות מרעה ויבולים רבים. ההיפו הגמדיים חברותיים פחות ונמצאים בעיקר באזורים מיוערים.

## מיון

* + סוג *Trilobophorous* - נכחד
* תת-משפחה *Hippopotaminae*
	+ סוג ארכאופוטם (*Archaeopotamus*) - נכחד
	+ סוג היפו (*Choeropsis*)
	+ סוג הקספרוטודון (*Hexaprotodon*) - נכחד
	+ סוג היפופוטם (*Hippopotamus*)
	+ סוג *Saotherium* - נכחד
* תת-משפחה *Kenyapotaminae* - נכחדה
	+ סוג קניהפוטם (*Kenyapotamus*)
	+ סוג *Palaeopotamus*

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **היפופוטמיים** בוויקישיתוף

* היפופוטמיים, באתר ITIS (באנגלית)
* היפופוטמיים, באתר המרכז הלאומי למידע ביוטכנולוגי (באנגלית)
* היפופוטמיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* היפופוטמיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* היפופוטמיים, באתר GBIF (באנגלית)
# סנאי אדום

| סנאי אדום |
| --- |
|  |
| מצב שימור |
| conservation status: least concern **ללא חשש** (LC)‏ |
| מיון מדעי |
| ממלכה: | בעלי חיים |
| מערכה: | מיתרניים |
| על־מחלקה: | בעלי ארבע רגליים |
| מחלקה: | יונקים |
| סדרה: | מכרסמים |
| תת־סדרה: | דמויי סנאי |
| משפחה: | סנאיים |
| תת־משפחה: | סנאים |
| סוג: | סנאי |
| מין: | **סנאי אדום** |
| שם מדעי |
|  *Sciurus vulgaris* ‏לינאוס, 1758 |
| תחום תפוצה |
|  |
|  |

סנאים אדומים על עץ.
**סנאי אדום** או **סנאי אירופי** (שם מדעי: *Sciurus vulgaris*) הוא מין של סנאי ממשפחת הסנאיים החי ביערות ממוזגים ברחבי אירואסיה. הוא קרוב משפחה של המין סנאי אפור, החי באמריקה הצפונית ולעיתים מתרבה אתו.

אורכו של הסנאי 28–19 סנטימטר וזנבו נע בין 20–14 סנטימטר. משקלו מגיע ל-340–250 גרם. שני המינים דומים בגודלם. סנאי זה בעל פרווה אדמונית ובטן לבנה, בעל אוזניים ארוכות, זנב שעיר המזדקר מעלה וכפות חזקות הנחוצות בטיפוס על עצים. לחלק מהפרטים ישנה פרווה חומה או שחורה.

הסנאים חיים בחבורות קטנות ומבלים על העצים, וכשאין סכנות גם על הקרקע, והם פעילים בעיקר בשעות הדמדומים. הם מצויים במגוון אזורים, אך נפוצים בעיקר ביערות מחטניים ובטייגה. הם ניזונים בעיקר מאצטרובלי עצי מחט אך גם מזרעים, אגוזים, פטריות, פירות יער, חרקים ואף ביצים וגוזלים. כמו רוב הסנאים הם בעלי שיניים חדות וחזקות היכולות לפצח אגוזים ואצטרובלים קשים.

הסנאים יכולים להגיע לתוחלת חיים של 7 שנים בטבע ול-10 שנים בשבי.

### תת-מינים

* *S. v. alpinus.*
* *S. v. altaicus.*
* *S. v. anadyrensis.*
* *S. v. arcticus.*
* *S. v. balcanicus.*
* *S. v. chiliensis.*
* *S. v. cinerea.*
* *S. v. dulkeiti.*
* *S. v. exalbidus.*
* *S. v. fedjushini.*
* *S. v. formosovi.*
* *S. v. fuscoater.*
* *S. v. fusconigricans*
* *S. v. leucourus.*
* *S. v. lilaeus.*
* *S. v. mantchuricus.*
* *S. v. martensi.*
* *S. v. ognevi.*
* *S. v. orientis.*
* *S. v. rupestris*
* *S. v. ukrainicus.*
* *S. v. varius.*
* *S. v. vulgaris*

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **סנאי אדום** בוויקישיתוף

* סנאי אדום, באתר ITIS (באנגלית)
* סנאי אדום, באתר המרכז הלאומי למידע ביוטכנולוגי (באנגלית)
* סנאי אדום, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* סנאי אדום, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* סנאי אדום, באתר GBIF (באנגלית)
* סנאי אדום, באתר Xeno-canto (באנגלית)

## הערות שוליים
# צ'ינצ'ילה ארוכת זנב

| צ'ינצ'ילה ארוכת זנב |
| --- |
|  |
| מצב שימור |
| מצב שימור: בסכנת הכחדה **סכנת הכחדה** (EN)
 |
| מיון מדעי |
| ממלכה: | בעלי חיים |
| מערכה: | מיתרניים |
| על־מחלקה: | בעלי ארבע רגליים |
| מחלקה: | יונקים |
| סדרה: | מכרסמים |
| תת־סדרה: | דמויי קביה |
| משפחה: | צ'ינצ'יליים |
| סוג: | צ'ינצ'ילה |
| מין: | **צ'ינצ'ילה ארוכת זנב** |
| שם מדעי |
|  *Chinchilla lanigera* ‏בנט, 1829 |
| תחום תפוצה |
|  |
|  |

**צ'ינצ'ילה ארוכת זנב** או **שִׁינְשִׁילָה מְצוּיָה** (שם מדעי: *Chinchilla lanigera*) הוא מין של מכרסם לילי קטן מהסוג צ'ינצ'ילה שבמשפחת הצ'ינצ'יליים שמוצאו בהרי האנדים שבדרום אמריקה.

אורכה של הצ'ינצ'ילה הוא 26 ס"מ בממוצע עם זנב באורך של כ-10 ס"מ. משקל אופייני הוא כ-500 גרם גרם בזכרים וכ-800 גרם בנקבות. צ'ינצ'ילות הן בדרך כלל בעלות פרווה צפופה, עבה ורכה בצבע אפור כהה ומעט שחור בקצוות, אבל קיימות מוטציות צבע רבות כמו שחור, לבן, בז' ועוד. לצ'ינצ'ילות אוזניים ארוכות ורודות וזנב ארוך ושעיר.

הצ'ינצ'ילות חיות בטבע בהרי האנדים, שם הטמפרטורה יכולה לרדת במהירות לטווח האפס. הן מתכנסות יחדיו במחילות סגורות ושם מתחממות מהקור. הן צמחוניות וניזונות בעיקר מצמחיית סלעים. אורך חייהן בטבע הוא כעשר שנים. בטבע היא נמצאת בסכנת הכחדה ונפגעת מציד למסחר בפרוותה המשובחת.

הצ'ינצ'ילה היא חיית מחמד פופולרית ואורך חייה בשבי הוא כעשרים שנה.

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **צ'ינצ'ילה ארוכת זנב** בוויקישיתוף

* צ'ינצ'ילה ארוכת זנב, באתר ITIS (באנגלית)
* צ'ינצ'ילה ארוכת זנב, באתר המרכז הלאומי למידע ביוטכנולוגי (באנגלית)
* צ'ינצ'ילה ארוכת זנב, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* צ'ינצ'ילה ארוכת זנב, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* צ'ינצ'ילה ארוכת זנב, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* צ'ינצ'ילה ארוכת זנב, באתר GBIF (באנגלית)
* צ'ינצ'ילה ארוכת זנב, באתר Xeno-canto (באנגלית)

## הערות שוליים

צ'ינצ'ילה שחורה
# נוטרייה

| נוטרייה |
| --- |
|
 |
| מצב שימור |
| conservation status: least concern **ללא חשש** (LC)‏ |
| מיון מדעי |
| ממלכה: | בעלי חיים |
| מערכה: | מיתרניים |
| על־מחלקה: | בעלי ארבע רגליים |
| מחלקה: | יונקים |
| סדרה: | מכרסמים |
| תת־סדרה: | דמויי קביה |
| משפחה: | **נוטריים** |
| סוג: | **נוטרייה** |
| מין: | **נוטרייה** |
| שם מדעי |
|  *Myocastor coypus* ‏מולינה, 1782 |
| תחום תפוצה |
|  |
|  |

**נוּטְרִיָּה** (שם מדעי: *Myocastor coypus*) היא מכרסם שוכן במִקווי מַים מתוקים ממשפחת הנוטריים.

## מאפיינים

אורך גופה של הנוטרייה הוא 45 ס"מ, ואורך זנבה 30 ס"מ. משקלה הממוצע ארבעה ק"ג. משך ההיריון כ-130 יום, ובכל המלטה יש 4-8 ולדות. הנוטרייה ניזונה לרוב מצמחי מים וגדות. מוצאה מאמריקה הדרומית. בנוסף ליבשת זו היא נפוצה גם באמריקה הצפונית, באירופה וגם בישראל, אליה הובאה על ידי האדם.

בית הגידול האופייני לנוטרייה הוא מקווה מים.

בישראל הנוטרייה נחשבת כמין פולש. משפחות של נוטרייה מצויות בנהר הירדן, באגמון החולה, בכנרת, בפארק הירקון, בנחל עקרון, בבריכות הדגים במעגן מיכאל, באגמון חפר, בבריכה של נחל עין זהב בחורשת קק"ל באזור קריית שמונה ובשמורת עין אפק.

גופה של הנוטרייה מותאם לשחייה. עיניה, אוזניה ונחיריה ממוקמים בחלק העליון של ראשה, הבולט מהמים בעת שהיא שוהה בתוכם. ברגליה האחוריות קרומי שחייה. הרגליים הקדמיות חסרות קרומי שחייה, אך משמשות להליכה, אחיזת מזון ולסירוק וניקוי הפרווה. זנבה דומה לזנב חולדה.

הנוטרייה מסתגלת בהצלחה לאזורי מחיה מגוונים בזכות הסתפקותה במועט. לצורך קיומה היא זקוקה למקווה מים קטן ולמזון צמחי, הגדל במים או על הגדות. מרבית פעילותה מתרחשת בלילה.
הנקבה ממליטה את גוריה כשהם מכוסי פרווה ועיניהם פקוחות. בתום חודשיים של טיפול האם, הם נעשים עצמאים.

האדם עושה שימוש רב בפרוותה היפה של הנוטרייה, והיא הובאה על ידיו למקומות שונים בעולם וגם לישראל. נוטריות רבות נמלטו מהשבי והתרבו בטבע בכמויות גדולות. סברה שגויה היא כי בישראל הופסק גידולה בשל התפתחות לא טובה של הפרווה במזג האוויר הארצישראלי, אך קיים מכתב לחברי קיבוץ חולתה מחברת פרוות אירופאית, המעיד, כי טיב הפרווה הוא מהאיכות המעולה ביותר, אולם מפני שבאירופה החלו לגדל נוטריות לפרווה, קנייה מישראל אינה כלכלית.

הנוטרייה חופרת מחילות בגדות המים הגורמות נזק רב לבריכות הדגים. בשנים בהן נפגעה אוכלוסיית הטורפים בארץ עקב הרעלות, גדלה מאוד אוכלוסיית הנוטריות ונגרם נזק רב גם לגידולי ירק.

## גלריית תמונות

* נוטרייה בחורשת קק"ל קריית שמונה
* נוטרייה בנחל עין זהב בחורשת קק"ל קריית שמונה
* נוטרייה באגמון חולה
*
* נוטרייה נוספת באגמון חולה
*
*
*
*
* נוטרייה באגמון חולה
* נוטרייה עם צאצא שלה באגמון חולה

## קישורים חיצוניים

 מדיה וקבצים בנושא **נוטרייה** בוויקישיתוף

* נוטרייה, באתר ITIS (באנגלית)
* נוטרייה, באתר המרכז הלאומי למידע ביוטכנולוגי (באנגלית)
* נוטרייה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* נוטרייה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* נוטרייה, באתר GBIF (באנגלית)
* נוטרייה, באתר Xeno-canto (באנגלית)
* נוטרייה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* נוטרייה באתר הרשימה האדומה של IUCN
* אסף מירוז, לא לוטרה, באתר הארץ, 4 ביוני 2008
* נעה שפיגל, המהפך של הנוטריה שעלתה לארץ: יותר גורים וזנב ארוך, באתר הארץ, 8 בינואר 2016
* Associated Press, אחת הסכנות החדשות הנשקפות לסביבה בקליפורניה, באתר הארץ, 16 באוקטובר 2019

## הערות שוליים