Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Äärimmäisen uhanalainen laji

Luokka *Äärimmäisen uhanalainen laji* suhteessa muihin IUCN:n Punaisen listan tasoihin.
**Äärimmäisen uhanalainen laji** on eliölaji, jonka kannan on arvioitu vähenevän 80 prosentilla seuraavan kolmen sukupolven tai kymmenen vuoden aikana. Kriteereistä valitaan se, joka on pidempi.

Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton IUCN:n uhanalaisuusluokituksessa ”äärimmäisen uhanalainen” (CR, Critically Endangered) on yksi uhanalaisuuden tasoista. Äärimmäisen uhanalaista hiukan paremmin voi erittäin uhanalainen laji.

Suomen vuoden 2019 uhanalaisuusarvioinnissa 2,2 prosenttia arvioiduista eliöistä luokiteltiin äärimmäisen uhanalaisiksi. Äärimmäisen uhanalaisiksi luokiteltiin yksi nisäkäslaji, 18 lintulajia ja neljä kalalajia eli 5,9 % arvioiduista selkärankaisista. Näiden lisäksi äärimmäisen uhanalaisiksi luokiteltiin 1,2 % arvioiduista selkärangattomista, 5,0 % arvioiduista jäkälistä, 0,8 % arvioiduista sienistä, 3,0 % arvioiduista putkilokasveista, 14,7 % arvioiduista sammalista ja 0,9 % arvioiduista levistä. Esimerkkejä Suomessa äärimmäisen uhanalaisista lajeista ovat ankerias, lännenmunuaisjäkälä, naali, pikkulehdokki ja punasotka.

## Katso myös

* Uhanalaisuus
* Luettelo äärimmäisen uhanalaisista selkärankaisista
* Luettelo äärimmäisen uhanalaisista kaloista

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Äärimmäisen uhanalainen laji Wikimedia Commonsissa

Uhanalaisuusluokitukset

* hävinnyt laji
* luonnosta hävinnyt laji
* äärimmäisen uhanalainen laji
* erittäin uhanalainen laji
* vaarantunut laji
* silmälläpidettävä laji
* elinvoimainen laji
# Käsipallon miesten Euroopan-mestaruuskilpailut 2026

**Käsipallon miesten Euroopan-mestaruuskilpailut 2026** pelattiin Tanskassa, Norjassa ja Ruotsissa 15. tammikuuta – 1. helmikuuta. Kisakaupunkeina olivat Tanskan Herning, Norjan Bærum sekä Ruotsin Malmö ja Kristianstad. Mukana oli 24 joukkuetta.

Mitali- ja sijoitusottelut pelattiin Herningissä. Mestaruuden voitti Tanska, hopeaa sai Saksa, ja pronssille sijoittui Kroatia.

Turnauksen arvokkaimpana pelaajana palkittiin Tanskan Mathias Gidsel, parhaana puolustuspelaajana Portugalin Salvador Salvador ja parhaana nuorena pelaajana Portugalin Francisco Costa. Tähdistökentälliseen seitsemälle pelipaikalle valittiin Saksan maalivahti Andreas Wolff, Norjan August Pedersen, Tanskan Simon Pytlick, Islannin Gísli Kristjánsson, Portugalin Francisco Costa, Kroatian Mario Šoštarić ja Saksan Johannes Golla.

### Mitali- ja sijoitusottelut (Herning)

#### Sijat 5–6

| Ottelu sijoista 5–6 | raportti |
| --- | --- |
| 30.1. | **Portugali** | 36–35 |  Ruotsi |  |

#### Välierät

| Välieräottelut | raportti |
| --- | --- |
| 30.1. | **Saksa** | 31–28 |  Kroatia |  |
| 30.1. | **Tanska** | 31–28 |  Islanti |  |

#### Pronssiottelu

| Pronssiottelu | raportti |
| --- | --- |
| 1.2. | Islanti  | 33–34 | **Kroatia** |  |

#### Loppuottelu

| Loppuottelu | raportti |
| --- | --- |
| 1.2. | **Tanska** | 34–27 |  Saksa |  |

Lähde:

## Loppusijoitukset

| Sijoitus | Maa  |
| --- | --- |
|  |  Tanska |
|  |  Saksa |
|  |  Kroatia |
| 4. |  Islanti |
| 5. |  Portugali |
| 6. |  Ruotsi |
| 7. |  Ranska |
| 8. |  Slovenia |
| 9. |  Norja |
| 10. |  Unkari |
| 11. |  Espanja |
| 12. |  Sveitsi |
| 13. |  Färsaaret |
| 14. |  Pohjois-Makedonia |
| 15. |  Alankomaat |
| 16. |  Itävalta |
| 17. |  Tšekki |
| 18. |  Italia |
| 19. |  Serbia |
| 20. |  Georgia |
| 21. |  Puola |
| 22. |  Romania |
| 23. |  Montenegro |
| 24. |  Ukraina |

## Lähteet
# Pikkulaiskiainen

| Pikkulaiskiainen |
| --- |
|  |
| Uhanalaisuusluokitus |
| **Äärimmäisen uhanalainen** |
|  |
| Tieteellinen luokittelu |
| Domeeni: | Aitotumaiset Eucarya |
| Kunta: | Eläinkunta Animalia |
| Pääjakso: | Selkäjänteiset Chordata |
| Alajakso: | Selkärankaiset Vertebrata |
| Luokka: | Nisäkkäät Mammalia |
| Lahko: | Pilosa  |
| Alalahko: | Laiskiaiset Folivora |
| Heimo: | Kolmivarvaslaiskiaiset Bradypodidae |
| Suku: | Kolmivarvaslaiskiaiset *Bradypus* |
| Laji: | *pygmaeus* |
| Kaksiosainen nimi |
| Bradypus pygmaeus Anderson & Handley, 2001 |
|  Pikkulaiskiaisen levinneisyys |
| Katso myös |
|   Pikkulaiskiainen Wikispeciesissä   Pikkulaiskiainen Commonsissa
 |
| Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK |

**Pikkulaiskiainen** (*Bradypus pygmaeus*) on 2000-luvulla löydetty uusi nisäkäslaji.

Pikkulaiskiaisia elää vain Panamalle kuuluvalla Karibian Escudo de Veraguas -saarella. Lajia tavataan sekä saaren rannikon mangroveilla että sisämaan sademetsissä. Kannan kokoa on hankala arvioida, ja tutkimukset ovat keskittyneet vain rannikon mangrovesoille. Kaikkiaan saarella arvioidaan elävän 2 000 – 2 500 yksilöä.

Pikkulaiskiaisten oletetaan olleen Escudo de Veraguasilla eristyksissä 9 000 vuotta. Se on hitaampi kuin mantereella elävä laji, ja sitä kooltaan puolet pienempi. Se ui paremmin kuin kävelee, ja sen ravintona ovat mangrovepuun lehdet, joiden vähäravinteisuuden vuoksi se jää pienikokoiseksi.

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut lajin äärimmäisen uhanalaiseksi.

## Lähteet
# Batyskafi

Triesten rakennepiirros.
**Batyskafi** (kreik. *bathos* (syvyys) ja *skaphos* (alus)) on Auguste Piccardin kehittämä itsenäisesti sukeltava, moottoroitu syvänmeren sukellusalus.

## Rakenne

Animaatio batyskafin toiminnasta.
Suurikokoinen kelluketankki on täytetty bensiinillä, joka on helposti saatavilla oleva paineenkestävä kellutusneste. Bensiinin paineenkestävyyden ansiosta kelluketankki on rakenteeltaan kevyt, veden paineen kohdistuessa bensiiniin. Kelluvuutta on helppo säätää päästämällä säätötankkeihin bensiiniä raskaampaa vettä. Sen miehistötilana on kelluketankin alle kiinnitetty batysfääri.

Sukellettaessa batyskafin ilmasäiliöihin päästetään vettä, mutta suuret sukellussyvyydet estävät paineilman käytön sukellusveneitten tapaan sukelluksista nousemiseksi. Tämän vuoksi batyskafi on varustettu painolastina toimivilla rautahaulisäiliöillä, joista lasketaan pois nousuun vaadittava määrä hauleja. Tätä säädellään sähkömagneeteilla, jotka sähkövian sattuessa lakkaavat toimimasta ja alus nousee automaattisesti pintaan painolastin valuessa painovoiman vaikutuksesta ulos säiliöistä. Aluksen työntömoottoreina on akkukäyttöiset sähkömoottorit.

## Historia

Batyskafi Trieste noin vuonna 1958-1959
Auguste Piccard rakennutti 1946–1948 Belgiassa ensimmäisen batyskafin, *FNRS-2*:n (*Fonds National de la Recherche Scientifique*). Piccardin toinen batyskafi oli 1953 vesillelaskettu *Trieste*, jonka Yhdysvaltain laivasto osti 1958. Jacques Piccard ja luutnantti Don Walsh laskeutuivat 1960 aluksella Mariaanien haudan syvimpään kohtaan, 10 911 metrin syvyyteen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* US Navy Historical Center: Trieste (Arkistoitu – Internet Archive)
* US Navy Historical Center: Bathyscaphe Trieste (1958-1963) (Arkistoitu – Internet Archive)
* Batyskafi Trieste (Arkistoitu – Internet Archive)
* US Navy Historical Center: Trieste II
* Trieste II (Arkistoitu – Internet Archive)
* FNRS 3
* L'Archimède
# Momenttimagnitudi

**Momenttimagnitudi** on maanjäristyksen voimakkuutta ilmaiseva mittaluku. Momenttimagnitudiasteikon esittivät vuonna 1979 seismologit Thomas C. Hanks ja Hiroo Kanamori. Momenttimagnitudi on United States Geological Surveyn nykyisin kaikille suurille maanjäristyksille käyttämä asteikko.

Seismologit käyttävät sitä määrittämään maanjäristyksestä vapautuvaa energiaa samaan tapaan kuin Richterin asteikkoa.

Momenttimagnitudi WIKINIUM\_MATH\_PH\_0 määritellään seuraavan yhtälön mukaan:

 WIKINIUM\_MATH\_PH\_2
jossa WIKINIUM\_MATH\_PH\_4 on seisminen momentti mitattuna dyne-senttimetreinä (dyn·cm = 10−7N·m). SI-yksiköissä yhtälö on seuraavanlainen:

 WIKINIUM\_MATH\_PH\_6
Vakiot tässä yhtälössä on valittu niin, että asteikko vastaa karkeasti muita asteikkoja, kuten Richterin asteikkoa.

Eräs momenttimagnitudin etu muihin vastaaviin asteikkoihin verrattuna on, ettei se saturoidu eli kyllästy yläpäässä. Toisin sanoen sillä ei ole mitään sellaista arvoa, jonka jälkeen kaikki suuret maanjäristykset saisivat suuruudekseen saman arvon. Tämän vuoksi momenttimagnitudi on nykyään yleisimmin käytetty asteikko suurissa maanjäristyksissä.

USGS ei käytä momenttimagnitudia maanjäristyksissä, joiden suuruus on alle 3,5.

## Energia

Maanjäristyksen energia, *E*, on 1/2000 kertaa momentti, jolloin SI-yksiköissä

 WIKINIUM\_MATH\_PH\_8 .
Jos energian yksikkönä käytetään megatonneja (Mt), joilla 1 Mt TNT = 4 PJ = 4·1015 J, ylläoleva yhtälö saa muodon:

 WIKINIUM\_MATH\_PH\_10
ja jos energia ilmoitetaan ekvivalentteina megatonneina, (EMt, *equivalent Mt*), energia megatonneina kerrotaan luvulla 1000/15 tutkimusten perusteella, että 1 000 tonnia räjähdettä vastaa maanjäristystä magnitudiltaan noin 4. Tällöin yhtälö saa muodon

 WIKINIUM\_MATH\_PH\_12 .
Tästä yhtälöstä voidaan päätellä, että magnitudiltaan yhtä suurempaan (esimerkiksi 5,0:sta 6,0:aan) maanjäristykseen tarvitaan noin 32-kertainen energiamäärä. Magnitudiltaan 6,0:n maanjäristys vastaisi siis noin 1,1 megatonnia räjähdettä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* USGS: What is moment magnitude? [Vanhentunut linkki] (englanniksi)
* USGS: Magnitude and intensity [Vanhentunut linkki] (englanniksi)
# Kansainvälinen työläisten juhlapäivä

Haymarketin verilöyly 4. toukokuuta 1886.
**Kansainvälinen työläisten juhlapäivä** on työväenliikkeen kansainvälinen joukkokokous- ja mielenosoitusjuhla, jota vietetään 1. toukokuuta eli vapunpäivänä. Työväenliikkeen juhlapäivä (ransk. *Fête du Travail*) sai alkunsa Yhdysvalloissa 1800-luvulla. Toukokuun ensimmäinen oli Yhdysvalloissa ollut vanhastaan *moving-day*, päivä, jolloin työsopimukset oli uusittu ja työpaikkaa vaihdettu.

Toukokuun 1. päivänä 1886 järjestettiin Yhdysvalloissa laaja yleislakko, jossa vaadittiin kahdeksantuntista työpäivää. Kolme päivää myöhemmin chicagolaiset anarkistit kutsuivat koolle laajan mielenosoituksen lakon aikaisissa mellakoissa kuolleiden työläisten muistoksi. Mielenosoitusta seuranneessa Haymarketin verilöylyssä sai surmansa ainakin neljä työläistä sekä useita poliiseja. Välikohtauksen jälkeen seitsemän anarkistia tuomittiin kuolemaan ja heistä lopulta neljä teloitettiin. Pariisissa vuonna 1889 kokoontunut Toinen internationaali päätti, että ”Haymarketin marttyyreja” muistettaisiin maailmanlaajuisesti 1. toukokuuta 1890 ja ajankohta määrättiin kansainväliseksi työläisten mielenosoituspäiväksi.

Välitön esikuva tuli siis Amerikasta, mutta taustalla vaikutti myös keskieurooppalainen perinne. Myös Euroopassa vapun mielenosoitusten taustalla olivat työväenluokan elinolot. Suomessa työläisten vappujuhlien iskulause oli vuosikymmeniä ”kahdeksan tuntia työtä, kahdeksan tuntia virkistystä, kahdeksan tuntia lepoa”.

Yhdysvalloissa 1. toukokuuta vietettiin vuodesta 1921 ”amerikkalaistumispäivänä”, koska työväenpäivän (engl. *Labor Day*) viettämistä 1. toukokuuta pidettiin kommunistisena. Virallisesti 1. toukokuuta on ollut vuodesta 1958 ”uskollisuuspäivä” (*Loyalty Day*).

Suomessa työväen vappumarssit jakautuivat 1920-luvulta alkaen sosialidemokraattien ja kommunistien erillisiin kulkueisiin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Vapun historiaa: Haymarket. Anarkistinen kirjasto.