# Amnesty International

| Amnesty International |
| --- |
|  Amnesty Internationalin tunnus |
| Tunnuslause | *It is better to light a candle than to curse the darkness.* *On parempi sytyttää kynttilä kuin kirota pimeyttä.* |
| Perustettu | 1961 |
| Perustaja | Peter Benenson |
| Tyyppi | yleishyödyllinen yhteisö |
| Toimiala | ihmisoikeudet |
| Päämaja | Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta |
| Toiminta-alue | maailmanlaajuinen |
| Jäsenet | Yli 7 miljoonaa jäsentä tai tukijaa |
| Pääsihteeri | Agnès Callamard |
| Tunnustukset |  Nobelin rauhanpalkinto (1977) |
| Aiheesta muualla |
| Sivusto |
| Infobox OKNimi-testi OK |

**Amnesty International** (lyhenne **AI**, *Amnesty*) on kansainvälinen järjestö, joka ilmoittaa päämääräkseen edistää ihmisoikeuksien noudattamista koko maailmassa Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeusjulistuksen hengessä. Järjestö perustettiin vuonna 1961 lakimies Peter Benensonin aloitteesta. Amnesty International sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1977. Järjestön pääsihteerinä on toiminut vuodesta 2021 lähtien ranskalainen Agnès Callamard.

Amnesty Internationalin toiminnan kohteena ovat olleet erityisesti mielipidevangit, poliittiset vangit, kuolemanrangaistus, kidutus, poliittiset murhat, katoamiset ja mitkä tahansa muut hallitusten, organisaatioiden tai henkilöiden tekemät ihmisoikeusloukkaukset. Järjestö on kiinnittänyt huomiota myös naisten oikeuksiin.

Järjestön puolueettomuuden turvaamiseksi Amnesty International ei ota vastaan taloudellista tukea valtioilta, ja myös yritysrahoitukselle ollaan kriittisiä. Vastaavista syistä Amnestyn jäsenet eivät kampanjoi omassa maassaan tapahtuneiden yksittäisten ihmisoikeusloukkausten uhrien puolesta, joskin tätä sääntöä on lievennetty 2000-luvulla.

Amnestyn päätoimisto eli kansainvälinen sihteeristö sijaitsee Lontoossa. Vuonna 2018 järjestö ilmoitti toimintaansa osallistuvan tai tukevan yhteensä yli seitsemän miljoonaa ihmistä yli 150 maassa. Suomen osastolla on noin 42 000 jäsentä ja säännöllistä lahjoittajaa. Amnestyn suurimmat osastot ovat Yhdysvallat, Iso-Britannia ja Hollanti.

## Historia

*Pääartikkeli: Amnesty Internationalin historia*
Amnesty Internationalin kansalliset osastot vuonna 2005.
Amnesty Internationalin perusti heinäkuussa 1961 Lontoossa brittiläinen lakimies Peter Benenson. Hänen mukaansa taustalla oli tapaus, josta hän luki metromatkalla. Kaksi opiskelijaa oli Salazarin valtakaudella Portugalissa tuomittu seitsemän vuoden vankeuteen, kun he olivat nostaneet maljan "vapaudelle". The Observer -lehti julkaisi 28. toukokuuta 1961 Benensonin artikkelin *The Forgotten Prisoners*. Benenson pani tukijoidensa kanssa alulle kampanjan nimeltä "Appeal for Amnesty 1961", jonka tavoitteena oli puolustaa näitä ihmisiä, jotka Benenson nimesi "mielipidevangeiksi".

Heinäkuussa 1961 johtajisto päätti muodostaa pysyvän organisaation, jonka nimeksi tuli syyskuussa 1962 virallisesti Amnesty International.

Perustamisestaan lähtien Amnesty keskittyi kampanjoimaan erityisesti mielipidevankien vapauttamiseksi. Toiminnan perustana olivat maakohtaisten tutkijoiden tekemät selvitykset. Amnestyn Head of Research Office (HORO) eli tutkimustoimiston johto tarkasti kaikki tiedot ennen niiden käyttöä järjestön tiedotteissa. Puolueettomuutta pidettiin keskeisenä.

1970-luvulla Amnestyn näkyvimpiä johtajia olivat Sean MacBride ja Martin Ennals. Amnesty alkoi vaatia oikeudenmukaisia oikeudenkäyntejä ja vastustaa mielivaltaisen pitkiä pidätyksiä Ihmisoikeuksien yleismaailmallinen julistuksen artiklan 9 mukaan, sekä vankien kidutusta ihmisoikeuksien julistuksen 24. vuosipäivänä 1972. Käyttöön otettiin myös ns. 'Urgent Action' eli pikavetoomus jäsenistön mobilisoimiseksi nopeisiin toimiin. Sitä käytettiin ensimmäisen kerran maaliskuussa 1973, kun Brasilia pidätti São Paulon yliopiston professori Luiz Basilio Rossin.

### Amnesty Internationalin organisaatio- ja toimintatapamuutokset

Amnestyn luonne ja toiminta on muuttunut merkittävästi 1990- ja 2000-luvuilla. Pierre Sanén pääsihteerikaudella (1992–2001) tutkijoiden roolia vähennettiin ja jäsenaktiivisuus nähtiin tärkeämpänä. Head of Research Office lakkautettiin 1994 ja sen johtaja Malcolm Smart erosi Amnestysta.

Vuonna 2001 Amnestyn mandaatti korvattiin missiolla, johon sisällytettiin TSS-oikeuksien eli taloudellisten, sosiaalisten ja sivistyksellisten oikeuksien ajaminen. Amnestysta kirjan kirjoittaneen Stephen Hopgoodin mukaan kansainvälinen sihteeristö on vasemmistolainen ja hänen mukaansa myös suurimmassa maajärjestössä Yhdysvaltain Amnestyssa on paljon vasemmistolaisia, jotka ovat halunneet edistää myös poliittisia tavoitteita, mitä TSS-oikeuksien sisällyttäminen missioon edesauttaa. Toimintaa muutettiin projektikohtaisemmaksi esimerkkinä kampanja naisiin kohdistuvaa väkivaltaa vastaan.

Amnestylla ei perinteisesti ollut kantaa abortin laillisuuteen. Huhtikuussa 2007 Amnesty muutti osittain linjaansa ja alkoi vaatia abortin turvaamista naisille, jotka ovat joutuneet insestin tai raiskauksen uhriksi tai jos raskaus uhkaa vakavasti äidin terveyttä.

### Pääsihteerit

Pääsihteeri (engl. *Secretary General*) on Amnestyn ylin johtaja. Pääsihteereistä neljä on ollut Britanniasta. Nykyinen pääsihteeri on ranskalainen Agnès Callamard, joka aloitti tehtävässä vuonna 2021.

| Pääsihteeri | Virassa | Kotimaa |
| --- | --- | --- |
| Peter BenensonPeter Benenson | 1961–1966 | Iso-Britannia |
| Eric BakerEric Baker | 1966–1968 | Iso-Britannia |
| Martin EnnalsMartin Ennals | 1968–1980 | Iso-Britannia |
| Thomas HammarbergThomas Hammarberg | 1980–1986 | Ruotsi |
| Avery BrundageIan Martin | 1986–1992 | Iso-Britannia |
| Pierre SanéPierre Sané | 1992–2001 | Senegal |
| Irene Zubaida KhanIrene Khan | 2001–2010 | Bangladesh |
| Salil Shetty Salil Shetty | 2010–2018 | Intia |
| Kumi Naidoo Kumi Naidoo | 2018–2020 | Etelä-Afrikka |
| Julie Verhaar Julie Verhaar | 2020–2021 (sijainen) | Sveitsi |
| Agnès Callamard Agnès Callamard | 2021– | Ranska |

## Amnesty ja Suomi

*Pääartikkeli: Amnesty Internationalin historia Suomessa*
### Historia

Nuorisopoliitikko Per Stenbäckin englantilaiset ystävät Elisabeth ja Tom Gordon pitivät vuonna 1964 Helsingissä esitelmän Amnestysta. Suomen osasto perustettiin 1967 suomenruotsalaisten intellektuellien aloitteesta; puheenjohtajaksi valittiin Erik Stenius. Järjestön Suomen-osasto julkaisee Amnesty-lehteä.

### Kannanottoja

Amnestyn väitteen mukaan nykyinen siviilipalveluksen pituus, jonka pituuden on tarkoitus tehdä varusmiespalveluksesta haluttavampi vaihtoehto, on rangaistuksenomainen. Tämän vuoksi Amnesty katsoo asevelvollisuuden suorittamisesta kieltäytyvät totaalikieltäytyjät mielipidevangeiksi. Vuotta 2006 koskevassa raportissaan Amnesty piti yhtätoista vankeuteen tuomittua totaalikieltäytyjää mielipidevankina. Amnesty kritisoi Suomea myös siitä, ettei naisiin kohdistuvaa väkivaltaa ole saatu loppumaan, pakolaishakemusten liian nopeasta käsittelystä ja salaisena pidettävien tietojen käytöstä maassaololupien torjumiseen.

Amnestyn Suomen osasto myöntää vuosittain kynttiläpalkinnon ihmisoikeuksien hyväksi tehdystä työstä.

### Suomen Amnestyn kynttiläpalkinto

| Vuosi | Palkittu |
| --- | --- |
| 2017 | Global Clinic |
| 2016 | Kyyjärven asukkaat |
| 2015 | Punaisen Ristin vapaaehtoiset |
| 2014 | Seta, Trasek, Heli Hämäläinen, Juudas Kannisto ja Luca Tainio |
| 2013 | PMMP-yhtye |
| 2012 | Kansallisteatterin Vastaanotto-projekti |
| 2011 | Professori Martin Scheinin |
| 2010 | Suomen PEN |
| 2009 | Kidutettujen kuntoutuskeskus |
| 2008 | Pakolaisneuvonta ry |
| 2007 | Keski-Suomen keskussairaalan Raisek-hoitoketju |
| 2006 | Suomen ulkoministeriön asevalvonnan yksikkö |
| 2005 | Vaasan kaupunki työstään naisiin kohdistuvaa väkivaltaa vastaan |
| 2004 | Porvoon kaupungin perheasian neuvottelukeskuksen johtaja Helena Ewalds |
| 2003 | Elokuvaohjaaja Aki Kaurismäki |
| 2002 | Tasavallan presidentti Tarja Halonen |

## Kritiikki Amnestyä kohtaan

*Pääartikkeli: Amnesty Internationalin kritiikki*
Amnestyn entisen vapaaehtoistyöntekijän, kirjailija ja oikeustieteen tohtori Jarkko Tontin mukaan Amnestyn toiminta ei perustu ihmisoikeuksiin vaan vasemmistolaiseen puoluepolitiikkaan, joka naamioidaan ihmisoikeuspuheeksi.

Brittiläisen *The Economist* -talouslehden kommentaattorin Edward Lucasin mukaan Amnesty näyttää muistuttavan "taas yhtä uutta vasemmistolaista painostusryhmää", kun se on syyttänyt Viroa venäläisvähemmistön huonosta kohtelusta.

Amnestyn julkilausuman, jossa Guantanamo Bayn vankileiriä kutsuttiin "Gulagiksi", on väitetty loukanneen todellisen Gulagin uhreja.

Israel-mielinen järjestö NGO Monitor taulukoi miten paljon Amnestyn vuosiraportti 2006 kritisoi kutakin maata Lähi-idän alueella. Järjestön mukaan Amnesty keskittyi suhteettoman paljon Israelin kritisoimiseen verrattuna sellaisiin alueen maihin kuin Saudi-Arabia, Sudan tai Syyria. Myös Harvardin yliopiston oikeustieteen professori Alan Dershowitz on katsonut Jerusalem Post -lehdessä Amnestyn olevan Israelin vastainen ja lisäksi vääristelevän kansainvälistä oikeutta Israelia koskevissa sotarikossyytöksissä. Vuonna 2022 Amnesty syytti Israelia apartheidista. Järjestön mukaan “palestiinalaisia kohdellaan vähempiarvoisena rodullisena ryhmänä". Israel on torjunut syytökset.

Katolinen kirkko on arvostellut Amnestya sen uuden aborttilinjan vuoksi ja vaati vuonna 2007 katolilaisia lopettamaan järjestön tukemisen.

Ukrainan ja useiden läntisten tiedotusvälineiden mukaan Amnesty on venäjämielinen.

Vuonna 2019 julkaistun tutkimuksen mukaan Amnestyn kansainvälisen sihteeristön työkulttuuri on myrkyllinen. Syynä olivat johdon epäonnistumiset ja työntekijöiden suuri työmäärä ja nepotismi. Amnestyssä on laajaa luottamuspulaa, kiusaamista, julkista nöyryyttämistä ja syrjintää. Johto kohtelee henkilökuntaa huonosti. Syrjintä ja epäreilu kohtelu voi kohdistua naisiin, eri rotuihin ja seksuaalivähemmistöihin. Raportin mukaan Amnesty on tehnyt hyvää työtä, mutta on ollut 1990-luvulta lähtien rankka paikka työskennellä.

Elokuussa 2022 julkaistu Amnestyn raportti syytti Ukrainan armeijaa joukkojen sijoittamisesta siviilialueille, mukaan lukien kouluihin, mikä vaarantaa siviilit. Ukraina ja useat läntiset tiedotusvälineet ovat syyttäneet Amnestyä venäjänmieliseksi, "Putinin propagandisteiksi" ja "hyödyllisiksi idiooteiksi". Amnestyn johtokunnan jäsen ja kansalaisaktivisti Syksy Räsänen sanoi Itä-Ukrainassa käydyn 2014–2022 sisällissotaa. Ainakin Ulkopoliittisen instituutin johtajan Mika Aaltolan termin käyttö on Venäjän propagandan toistamista. Ukraina on poistanut Amnesty akkreditoinnin, eikä päästänyt järjestöä esim. tutkimaan väitettyjä Izjumin joukkohautoja.

Amnesty on oman sisäisen tutkintansa mukaan hutiloinut Ukrainaa koskevaa raporttia laatiessaan useilla tavoilla. *The New York Timesin* mukaan sisäisen tutkinnan loppuraportti oli jyrkempi ennen julkisuuteen annettua versiota, jota Amnesty oli taivutellut pehmentämään.

## Tunnustukset

* Geuzenpenning-mitali
* Nobelin rauhanpalkinto

## Äänilevyt

Amnestyn 50-vuotisjuhlien kunniaksi vuonna 2011 Suomessa julkaistiin Karri "Paleface" Miettisen johdolla juhlalevy *Mitä vapaus on*. Levyllä esiintyvät muun muassa Tuomari Nurmio, Emma Salokoski, Paula Vesala, Stam1na, Asa, Ville Malja, Ismo Alanko ja Joan Baez, joka esittää oman versionsa Finlandia-hymnistä.

## Lähteet

* Stephen Hopgood: *Keepers of the flame: understanding Amnesty International*.  Ithaca:  Cornell University Press, 2006.  ISBN 978-0-8014-4402-9

### Viitteet

## Kirjallisuutta

* Power, Jonathan: *Vesi murtaa kiveä: Amnesty Internationalin tarina*.  ((Like water on stone: The story of Amnesty International, 2001.) Suomentanut Hannu Tervaharju. Pystykorvakirja)  Helsinki:  Like: Rauhanpuolustajat, 2001.  ISBN 951-578-862-5

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amnesty International Wikimedia Commonsissa

* Amnesty International
* Amnesty Internationalin Suomen osasto
* Amnesty Internationalin Suomen osaston verkkokauppa Amnesty Store

Nobelin rauhanpalkinnon saajat

|  |  |
| --- | --- |
| 1901–1925 | * 1901: Dunant, Passy
* 1902: Ducommun, Gobat
* 1903: Cremer
* 1904: Kansainvälisen oikeuden instituutti
* 1905: Suttner
* 1906: Roosevelt
* 1907: Moneta, Renault
* 1908: Arnoldson, Bajer
* 1909: Beernaert, Paul Balluet d’Estournelles de Constant
* 1910: Kansainvälinen Rauhantoimisto
* 1911: Asser, Fried
* 1912: Root
* 1913: La Fontaine
* 1917: Punainen Risti
* 1919: Wilson
* 1920: Bourgeois
* 1921: Branting, Lange
* 1922: Nansen
* 1925: Chamberlain, Dawes
 |
| 1926–1950 | * 1926: Briand, Stresemann
* 1927: Buisson, Quidde
* 1929: Kellogg
* 1930: Söderblom
* 1931: Addams, Butler
* 1933: Angell
* 1934: Henderson
* 1935: Ossietzky
* 1936: Lamas
* 1937: Cecil
* 1938: Nansenin kansainvälinen pakolaistoimisto
* 1944: Punainen Risti
* 1945: Hull
* 1946: Balch, Mott
* 1947: Kveekarit
* 1949: Boyd Orr
 |
| 1951–1975 | * 1950: Bunche
* 1951: Jouhaux
* 1952: Schweitzer
* 1953: Marshall
* 1954: Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisjärjestö
* 1957: Pearson
* 1958: Pire
* 1959: Noel‑Baker
* 1960: Lutuli
* 1961: Hammarskjöld
* 1962: Pauling
* 1963: Punainen Risti
* 1964: King
* 1965: Unicef
* 1968: Cassin
* 1969: Kansainvälinen työjärjestö
* 1970: Borlaug
* 1971: Brandt
* 1973: Kissinger, Lê
* 1974: MacBride, Satō
* 1975: Saharov
 |
| 1976–2000 | * 1976: B. Williams, Corrigan
* 1977: Amnesty International
* 1978: Sadat, Begin
* 1979: Äiti Teresa
* 1980: Esquivel
* 1981: YK:n pakolaisapujärjestö
* 1982: Myrdal, García Robles
* 1983: Wałęsa
* 1984: Tutu
* 1985: Lääkärit ydinsotaa vastaan
* 1986: Wiesel
* 1987: Arias
* 1988: YK:n Rauhanturvaajat
* 1989: Dalai Lama
* 1990: Gorbatšov
* 1991: Suu Kyi
* 1992: Menchú
* 1993: Mandela, de Klerk
* 1994: Arafat, Peres, Rabin
* 1995: Pugwash-liike, Rotblat
* 1996: Belo, Ramos Horta
* 1997: Kampanja maamiinojen kieltämiseksi (ICBL), J. Williams
* 1998: Hume, Trimble
* 1999: Lääkärit ilman rajoja
* 2000: Kim
 |
| 2001– | * 2001: YK, Annan
* 2002: Carter
* 2003: Ebadi
* 2004: Maathai
* 2005: IAEA, ElBaradei
* 2006: Yunus, Grameen Bank
* 2007: Gore, IPCC
* 2008: Ahtisaari
* 2009: Obama
* 2010: Liu
* 2011: Gbowee, Johnson Sirleaf, Karman
* 2012: EU
* 2013: Kemiallisten aseiden kieltojärjestö
* 2014: Satyarthi, Yousafzai
* 2015: Tunisian kansallisen vuoropuhelun kvartetti
* 2016: Juan Manuel Santos
* 2017: International Campaign to Abolish Nuclear Weapons
* 2018: Murad, Mukwege
* 2019: Abiy
* 2020: Maailman ruokaohjelma
* 2021: Ressa, Muratov
* 2022: Bjaljatski, Memorial, Kansalaisoikeuksien keskus
* 2023: Mohammadi
* 2024: Nihon Hidankyō
* 2025: María Corina Machado
 |