Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Bolivian vallankaappausyritys 2024

| Bolivian vallankaappausyritys 2024 |
| --- |
|  Sotilaat ympäröivät Plaza Murilloa |
| Päivämäärä | 26. kesäkuuta 2024 |
| Paikka |  La Paz, Bolivia |
| Lopputulos | vallankaappaus epäonnistui |
| Vaikutukset | Maa-, meri- ja ilmavoimien komentajat korvataan uusilla, 9 siviiliä loukkaantunut |
| Osapuolet |
|  Bolivian hallitus |  Bolivian asevoimat |
| Komentajat |
| Luis Arce | Juan José Zúñiga |
| Infobox OKNimi-testi OK |

**Boliviassa tehtiin keskiviikkona 26. kesäkuuta 2024 epäonnistunut vallankaappausyritys**, jota johti asevoimien komentaja kenraali Juan José Zúñiga.

## Tausta

Bolivian istuva presidentti Luis Arce ja entinen presidentti Evo Morales edustavat samaa puoluetta, mutta sen eri siipiä. He ovat ajautuneet erimielisyyksiin vuoden 2025 presidentinvaalien ehdokasasettelua koskien. Morales on ilmoittautunut halukkuutensa asettua ehdolle huolimatta siitä, että maan korkein oikeus totesi, ettei hän ole enää vaalikelpoinen.

Päivää ennen vallankaappausyritystä asevoimien komentaja Juan José Zúñiga pantiin viralta, koska tämä katsottiin uhkailleen Moralesia sekä senaatin puheenjohtaja Andrónico Rodrígueza sekä senaattori Leonardo Lozaa. Zúñiga oli ilmoittanut, että hänen johtamansa asevoimat pidättäisi Moralesin, jos tämä uskaltaisi asettua ehdolle vuoden 2025 presidentinvaaleissa.

Bolivian poliittista ilmapiiriä on myös kiristänyt maan talousahdinko ja pula perustarvikkeista kuten polttoaineesta.

## Tapahtumien kulku

Valtiollisen tietotoimisto ABI:n mukaan sotilaat lähtivät liikkeelle klo 14:30 paikallista aikaa. Sotilaat, joiden uskotaan edustaneen vain yhtä kapinoivaa fraktiota, sulkivat presidentinpalatsin edustalla sijaitsevan Plaza Murillon ulkopuolisilta noin klo 15:20 aikaa ennen kuin alkoivat tunkeutumaan palatsiin. Zúñiga oli paikan päällä ja ilmoitti, että tavoitteena on saada kasaan uusi hallitus ja muuttaa maan suunta. Lisäksi hän uhkasi vapauttaa "poliittisia vankeja" kuten entisen presidentin Jeanine Áñezin.

Presidentti Arce piti televisiopuheen, jossa hän kehotti kansalaisia vastustamaan kapinoivia asevoimia. Hän päätyi myös kasvotusten Zúñigan kanssa presidentinpalatsin käytävillä ja sanoi tälle: "minä olen sinun kapteenisi, ja minä määrään sinua vetämään sotilaasi pois. Minä en hyväksy tällaista niskurointia."

Bolivian poliisi pidätti Zúñigan keskiviikkoillan aikana. Maan syytäjänvirasto ilmoitti, että se aikoo aloittaa esitutkinnan vallankaappausyritykseen osallistuneita kohtaan. Arce nimitti asevoimien uudeksi komentajaksi José Wilson Sánchezin, joka määräsi kaikki sotilaat palaamaan kasarmeilleen.

27. kesäkuuta mennessä 9 siviilin kerrottiin loukkaantuneen vallankaappausyritysen yhteydessä.

## Lähteet
# Jammun ja Kashmirin konflikti

| Jammun ja Kashmirin konflikti |
| --- |
| Osa Kashmirin konfliktia |
|  |
| Päivämäärä | 1989–nykyhetki |
| Paikka | Jammu ja Kashmir |
| Lopputulos | meneillään |
| Osapuolet |
|  Intia | Harkat-ul-Jihad al-Islami, Laskhar-el-Taiba, Jaish-e-Mohammed, Hizbul Mujahideen, Harkat-ul-Mujahideen, Al-Badr, Jammun ja Kashmirin vapautusrintama, Vilayat Khorasan
Tukijat:  Pakistan, Taliban, Al-Qaida |
| Komentajat |
| Bipin Rawat, Devraj Ambu, Birender Singh Dhanoa | Hafiz Saeed, Maulana Azhar, Ilyas Kashmiri, Sayeed Salahudeen, Fazlur Rehman Khalil, Arfeen Bhai, Amanullah Khan |
| Vahvuudet |
| 30 000-600 000 | 3 500-5 000 |
| Tappiot |
| 5 462 kuollutta | 21 000 kuollutta, 3 000 vangittu |
| Infobox OKNimi-testi OK |

**Jammun ja Kashmirin konflikti** on Intian hallituksen ja kashmirilaisten separatistien välinen konflikti. Jotkut ryhmät haluavat Kashmirista itsenäisen ja toiset haluavat liittää sen Pakistaniin. Konfliktissa on vahvoja islamistisia elementtejä. Monet separatistiryhmät ovat tunnistautuneet jihadistiliikkeiksi ja saavat tukea jihadistiliikkeiltä.

Konfliktin juuret ovat kiistassa alueen autonomiasta. Demokraattinen kehitys oli rajoitettua Kashmirissa 1970-luvulle asti. Vuonna 1988 separatistiliikkeet saivat paljon kannatusta Kashmirin asukkailta. Heinäkuussa 1988 Intian hallitukseen kohdistuneet mielenosoitukset, lakot ja hyökkäykset aloittivat konfliktin. Konfliktissa on kuollut tuhansia ihmisiä, mukaan lukien siviilejä.

Intia on syyttänyt Pakistania mujahidinien kouluttamisesta ja tukemisesta. Vuonna 2015 entinen presidentti Pervez Musharraf tunnusti Pakistanin tukeneen separatisteja 1990-luvulla.
# Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselma

**Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselma** on turvallisuusneuvoston viidentoista jäsenvaltion hyväksymä oikeudellisesti sitova päätöslauselma. Turvallisuusneuvosto on YK:n elin, jonka tehtävänä on ensisijainen vastuu kansainvälisen rauhan ja turvallisuuden ylläpitämisestä. YK:n yleiskokous voi myös säätää päätöslauselmia.

YK:n peruskirjassa täsmennetään (27 artiklassa), että päätöslauselmaluonnos muusta kuin menettelyä koskevista asioista hyväksytään, jos yhdeksän tai useamman viidentoista neuvoston jäsenestä äänestää päätöslauselmasta ja jos joku viidestä pysyvästä jäsenestä ei käytä veto-oikeutta. Työjärjestysluonnoksia koskevat päätöslauselmaehdotukset voidaan hyväksyä yhdeksän neuvoston jäsenen suostumuksella.

Turvallisuusneuvoston päätöslauselmat ovat oikeudellisesti sitovia. Jos neuvosto ei pääse yksimielisyyteen tai äänestää päätöslauselmaa koskevasta äänestyksestä, ne voivat halutessaan laatia ei-sitovan presidentinlausuman päätöslauselman sijasta. Ne hyväksytään yksimielisesti. Niiden on tarkoitus soveltaa poliittista painostusta – varoitus siitä, että neuvosto kiinnittää huomiota ja jatkaa toimia.

## Päätöslauselmat

* Luettelo Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmista (1946–1953)
* Luettelo Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmista (1953–1965)
* Luettelo Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmista (1965–1971)
* Luettelo Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmista (1971–1976)
* Luettelo Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmista (1976–1982)
* Luettelo Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmista (1982–1987)
* Luettelo Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmista (1987–1991)
* Luettelo Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmista (1991–1993)
* Luettelo Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmista (1993–1994)
* Luettelo Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmista (1994–1995)
* Luettelo Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmista (1995–1997)
* Luettelo Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmista (1997–1998)
* Luettelo Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmista (1998–2000)
* Luettelo Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmista (2000–2002)
* Luettelo Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmista (2002–2003)
* Luettelo Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmista (2003–2005)
* Luettelo Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmista (2005–2006)
* Luettelo Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmista (2006–2008)
* Luettelo Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmista (2008–2009)
# JDAM

Joint Direct Attack Munition -pommi.
**JDAM** (engl. *Joint Direct Attack Munition*) on yhdysvaltalainen GPS-pohjainen täsmäase. JDAM-asejärjestelmän keskeiset osat ovat tavanomainen (noin 250, 500 tai 1000 kg) tai tunkeutumiskykyinen 1000 kg:n pommi, ohjauksesta vastaava pyrstöosa ja paikannusta suorittava GPS-vastaanotin ja edelliset yhteen liittävä fyysinen runkokehys ja tietokoneohjaus.

JDAM:n keskeisiä ominaisuuksia ovat:

* riippumattomuus säästä (yleinen GPS:n ominaisuus)
* toiminnallinen yksinkertaisuus (ei jatkuvaa maalin valaisua (laser) tai aseen ohjausta (TV) maaliin, pelkät maalin koordinaatit riittävät)
* edellisestä seuraava kyky täsmäshokkivaikutukseen ("shock and awe"), kykyyn iskeä yhtä aikaa monella aseella suppealle alueelle.

USA on toimittanut JDAM-pommeja Ukrainaan, jossa ne ovat lakanneet toimimasta alkuvuodesta 2023. Syyksi on spekuloitu pommien sytyttimien toimimattomuutta tai Venäjän GPS-häirintää. Toukokuussa 2024 uutisoitiin venäläisten elektronisen häirinnän olevan keskeinen tekijä pitkän kantaman JDAM-ER -täsmäliitopommien ratkaisevasti heikentyneeseen suorituskykyyn vuonna 2023. Asevalmistaja toimitti paremmin häirintää kestävän varustuksen täsmäpommeihin elokuussa 2023, mutta Venäjä mukautti vastatoimensa näihinkin, jolloin pommien osumatarkkuus laski merkittävästi.

## Katso myös

* GPS
* Galileo
* M982 Excalibur

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta JDAM Wikimedia Commonsissa

* FAS:n sivu JDAM:sta
# Itä-Afrikan yhteisö

| Itä-Afrikan yhteisö |
| --- |
| * East African Community (eng.)
* Jumuiya ya Afrika ya Mashariki (suahil.)
* Communauté d'Afrique de l'Est (ransk.)
 |
| Perustettu | 1967 |
| Päämaja |  Arusha, Tansania |
| Jäsenet | 8 jäsenvaltioita:  Kenia  Tansania  Uganda  Ruanda  Burundi  Etelä-Sudan  Kongon demokraattinen tasavalta  Somalia |
| Viralliset kielet | swahili, ranska, englanti |
| Pääsihteeri | Libérat Mfumukeko |
| Aiheesta muualla |
| Sivusto |
| Infobox OKNimi-testi OK |

Itä-Afrikan yhteisön jäsenmaat Afrikan kartalla (tummanvihreällä).
**Itä-Afrikan yhteisö** on vapaakauppa-alue, johon kuuluvat Kenia, Tansania, Uganda, Ruanda, Burundi, Etelä-Sudan, Kongon demokraattinen tasavalta ja Somalia. Yhteisö on perustettu alun perin vuonna 1967 ja se kaatui 1977. Se elvytettiin uudelleen vuonna 2000, ja seuraavana vuonna siihen liittyivät alkuperäiset jäsenet Kenia, Uganda ja Tansania. Ruanda ja Burundi ovat tulleet mukaan 2008. Etelä-Sudan puolestaan liittyi yhteisöön vuonna 2016. Yhteisön tavoitteena oli käyttää yhteistä rahayksikköä vuoteen 2021 mennessä ja lopulta muodostaa täysi poliittinen liittovaltio. Syyskuussa 2018 yhteisö aloitti tämän prosessin valmistelun. Mukaan on kaavailtu valtioita myös Kongon ja Sudanin suunnilta. Vaikeuksia liiton onnistumiselle ovat aiheuttaneet maiden osittain sekava poliittinen tilanne ja erilaiset hallintokulttuurit sekä kielellisten ja kansallisten identiteettien ongelmat. Tammikuussa 2023 Itä-Afrikan yhteisö suunnitteli laskevansa liikkeelle yhtenäisvaluutan seuraavien neljän vuoden aikana. Järjestön ministerineuvoston on päätettävä Itä-Afrikan rahainstituutin sijainnista ja etenemissuunnitelman laatimisesta yhtenäisvaluutan liikkeeseenlaskua varten.

## Puheenjohtajat

| Puheenjohtaja | Virkakausi | Maa |
| --- | --- | --- |
| Yoweri Museveni | 2012–2013 |  Uganda |
| Uhuru Kenyatta | 2013–2015 |  Kenia |
| John Magufuli | 2015–2017 |  Tansania |
| Yoweri Museveni | 2017–2019 |  Uganda |
| Paul Kagame | 2019–2021 |  Ruanda |
| Uhuru Kenyatta | 2021–2022 |  Kenia |
| Évariste Ndayishimiye | 2022–2023 |  Burundi |
| Salva Kiir Mayardit | 2023–virassa |  Etelä-Sudan |

## Pääsihteerit

| Pääsihteerit | Virkakausi | Maa |
| --- | --- | --- |
| Francis Muthaura | 2000–2001 |  Kenia |
| Amanya Mushega | 2001–2006 |  Uganda |
| Juma Mwapachu | 2006–2011 |  Tansania |
| Richard Sezibera | 2011–2016 |  Ruanda |
| Libérat Mfumukeko | 2016–2021 |  Burundi |
| Peter Mathuki | 2021–virassa |  Kenia |

## Lähteet

* Yle Uutiset, luettu 25.4.2011

### Viitteet
# Kansainvälinen yhteisö

**Kansainvälinen yhteisö** tarkoittaa valtioiden keskinäistä toimintaa. Nykyään se tapahtuu paljolti instituutioiden kautta, kuten sopimusten, Yhdistyneiden kansakuntien (YK), Kansainvälisen valuuttarahaston (IMF) ja Naton.

Kyseessä on poliittisessa keskustelussa ja tiedostusvälineissä käytettävä nimitys, jolla ei kuitenkaan ole vakiintunutta merkitystä. Se vastaa usein nimityksiä *länsimaat* tai kylmän sodan aikainen *vapaa maailma*. Joskus sillä voidaan tarkoittaa jotain kansainvälisiä järjestöjä (esimerkiksi YK:ta, jossa ovat mukana lähes kaikki maailman valtiot). Termiä käytetään usein retorisesti, kun halutaan esittää jonkin maan politiikan poikkeavan muiden maiden – niin sanotun kansainvälisen yhteisön – politiikasta.

YK:ssa joka valtiolla on yksi ääni. IMF:ssä äänet jaetaan maksujen mukaan. Jos Afrikan maille annettaisiin sama valta kansainvälisissä yhteisöissä kuin länsimaille, olisi politiikan professorin mukaan vaikea enää saada tarpeeksi tukea seksuaalivähemmistöjen ja naisten oikeuksille.

## Lähteet
# Eteläisen Afrikan kehitysyhteisö

| Eteläisen Afrikan kehitysyhteisö |
| --- |
| * Communauté de développement d'Afrique australe ((ranskaksi))
* Comunidade para o Desenvolvimento da África Austral ((portugaliksi))
* Suider-Afrikaanse Ontwikkelingsgemeenskap ((afrikaansiksi))
* Jumuiya ya Maendeleo ya Nchi za Kusini mwa Afrika ((swahiliksi))
 |
|  |
| Perustettu | 1992 |
| Päämaja |  Gaborone, Botswana |
| Jäsenet | 15 jäsenvaltiota |
| Viralliset kielet | ranska, portugali, englanti ja swahili |
| pääsihteeri | Elias Mpedi Magosi (Botswana) |
| Aiheesta muualla |
| Sivusto |
| Infobox OKNimi-testi OK |

**Eteläisen Afrikan kehitysyhteisö** (engl. *Southern African Development Community*), jota kutsutaan useimmiten lyhenteellä **SADC**, on eteläisen Afrikan maiden kansainvälinen yhteisö, joka täydentää Afrikan unionin toimintaa. Siihen kuuluu 15 maata eteläisestä Afrikasta. Järjestön päämaja on Botswanan pääkaupungissa Gaboronessa. Eteläisen Afrikan kehitysyhteisön pääsihteerinä toimii Elias Mpedi Magosi.

Järjestön tausta on epävirallisessa yhteistyössä, joka alkoi jo 1960- ja 1970-luvulla. Sen suoranainen edeltäjä Southern African Development Coordination Conference (SADCC) perustettiin muodollisesti vuonna 1980. Nykyinen SADC perustettiin SADCC:n pohjalta 17. elokuuta 1992.

## Jäsenmaat

* Angola
* Botswana
* Etelä-Afrikka
* Kongon demokraattinen tasavalta
* Lesotho
* Malawi
* Mauritius
* Mosambik
* Namibia
* Sambia
* Seychellit
* Swazimaa
* Tansania
* Zimbabwe
* Madagaskar
* Komorit
* Swazimaa

### Puheenjohtajat

| Puheenjohtaja | Virka-aika | Valtio |
| --- | --- | --- |
| Levy Mwanawasa | 2007–2008 |  Sambia |
| Kgalema Motlanthe | 2008–2009 |  Etelä-Afrikka |
| Joseph Kabila | 2009–2010 |  Kongon demokraattinen tasavalta |
| Hage Geingob | 2010–2011 |  Namibia |
| Jose Eduardo dos Santos | 2011–2012 |  Angola |
| Filipe Nyusi | 2012–2013 |  Mosambik |
| Joyce Banda Peter Mutharika | 2013–31 toukokuu 2014 31. toukokuuta–17.elokuuta 2014 |  Malawi |
| Robert Mugabe | 2014–2015 |  Zimbabwe |
| Ian Khama | 2015–2016 |  Botswana |
| Mswati III | 2016-2017 |  Swazimaa |
| Jacob Zuma Cyril Ramaphosa | 2017–2018 2018–2019 |  Etelä-Afrikka |
| John Magufuli Cyril Ramaphosa | 2018–2019 2019–2020 |  Tansania  Etelä-Afrikka |
| Filipe Nyusi | 17. elokuuta 2020 – 17. elokuuta 2021 |  Mosambik |
| Lazarus Chakwera | 17.elokuuta 2021–toistaiseksi |  Malawi |

### Pääsihteerit

| Pääsihteeri | Virka-aika | Valtio |
| --- | --- | --- |
| Kaire Mbuende | 1994–2000 |  Namibia |
| Prega Ramsamy | 2000–2001 vt. 2001–2005 |  Mauritius |
| Tomaz Salomão | 2005–2013 |  Mosambik |
| Stergomena Tax | 2013–2021 |  Tansania |
| Elias Mpedi Magosi | 2021→ |  Botswana |

## Lähteet
# Ruandan sisällissota (1959–1961)

| Ruandan sisällissota |
| --- |
|  |
| Päivämäärä | 1959–1961 |
| Paikka | Ruanda-Urundi |
| *Casus belli* | Etniset jännitteet ja sosiaaliset erot tutsi-eliitin ja hutuenemmistön välillä. |
| Lopputulos | Hutujen voitto |
| Osapuolet |
| hutut | tutsit, twat |
| Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo |

**Ruandan sisällissota** käytiin vuosina 1959–1961 Ruandassa. Sodassa olivat vastakkain hutut ja tutsit.

Ruanda oli alun perin osa Saksan Itä-Afrikkaa. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Belgia sai Ruandan ja Burundin alueet hallittavakseen Kansainliiton mandaattialueena. Toisen maailmansodan jälkeen Ruanda ja Burundi muodostivat YK:n alaisen Ruanda-Urundin huoltohallintoalueen, jota Belgia hallinnoi edelleen. Alueella olivat vallassa tutsit, vaikka he olivatkin vähemmistö alueen väestössä. Belgia myönsi alueelle itsehallinnon 1950-luvun lopulla. Alueen väestön alistettu enemmistö, hutut, kuitenkin koki, että heillä ei ollut tarpeeksi valtaa ja marraskuussa 1959 hutut aloittivat kapinan tutseja vastaan. Seurasi sisällissota, jossa twat tukivat tutseja. Sota oli enimmäkseen veristä heimosodankäyntiä ja se päättyi hutujen voittoon.

Ruandalaiset äänestivät kuningasvallan tulevaisuudesta YK:n valvomassa kansanäänestyksessä vuonna 1961. Yli 80 % äänestäjistä kannatti monarkiasta luopumista ja tutsi-kuningas syrjäytettiin. Ruandasta tuli tasavalta ja yli 150 000 tutsia pakeni maasta.

Ruanda itsenäistyi vuonna 1962. Taistelut jatkuivat vuonna 1963, kun maastapaenneet tutsit hyökkäsivät Ruandaan. Hutut torjuivat hyökkäyksen ja tappoivat hyökkäyksen seurauksena monia tutseja. Hutut torjuivat tutsien hyökkäyksen myös vuonna 1964.

## Lähteet

* Childs Kohn, George: *Dictionary of Wars*, s. 409.  Facts on File, 1999.  ISBN 0-8160-4157-1
# Operaatio Artemis

**Operaatio Artemis**, muodollisesti **European Union Force Democratic Republic of the Congo** (**EUFOR RDC**), oli Euroopan unionin vuonna 2003 Kongon demokraattisessa tasavallassa toteuttama kriisinhallintaoperaatio. Operaatio toteutettiin Ranskan johdolla ja sillä oli toimimiselleen YK:n mandaatti. Artemis kesti noin kolme kuukautta ja siihen osallistui 2 200 sotilasta kaikkiaan 16 maasta. Näistä 13 oli Euroopan unionin jäsenmaita; Itävalta, Belgia, Kypros, Ranska, Saksa, Kreikka,Unkari, Irlanti, Italia, Alankomaat, Espanja, Ruotsi, Yhdistynyt kuningaskunta sekä Euroopan ulkopuolelta Brasilia, Kanada ja Etelä-Afrikka.

## Katso myös

* EUFOR RD Congo

## Lähteet
# Ignace Murwanashyaka

Ignace Murwanashyaka
**Ignace Murwanashyaka** (14. toukokuuta 1963 Butare – 16. huhtikuuta 2019 Saksa) oli ruandalainen kapinallisjohtaja, jota syytettiin osallisuudesta vuonna 2009 Kongon demokraattisessa tasavallassa tehtyihin sotarikoksiin. Hänet valittiin joulukuussa 2001 Ruandan demokraattisten vapautusjoukkojen (FDLR) puheenjohtajaksi. Hän toimi tässä virassa lähes yhtämittaisesti, kunnes tuli pidätetyksi Saksassa 17. marraskuuta 2009.

Murwanashyakasta annettiin pidätysmääräys 16. marraskuuta 2009. Ruandan demokraattiset vapautusjoukot olivat tehneet suureen kuolonuhrien määrään johtaneita hyökkäyksiä itäisen Kongon asutuskeskuksissa huhtikuusta 2009 heinäkuuhun 2009. Nämä asutuskeskukset olivat Mianga, Busurungi, Chiriba ja Manje. Murwanashyaka tuomittiin 28. syyskuuta 2015 Stuttgartissa kolmentoista vuoden vankeusrangaistukseen avunannosta ja yllytyksestä neljään sotarikokseen sekä ulkomaisen terroristijärjestön johtamisesta. Hänen varamiehensä Straton Musoni sai samalla kahdeksan vuoden tuomion. Syyttäjien mukaan Murwanashyaka oli johtanut Ruandan demokraattisten vapautusjoukkojen toimintaa kotoaan Mannheimista käsin. Puolustuksensa mukaan hän oli vain poliittinen johtaja eikä hallinnoinut aseellista siipeä.

Murwanashyakan tuomio purettiin proseduurivirheiden takia 20. joulukuuta 2018. Musonin tuomio pidettiin voimassa. Murwanashyaka jäi vangittuna odottamaan määrättyä uutta oikeudenkäyntiä. Hänen terveydentilansa heikkeni äkillisesti 11. huhtikuuta 2019, ja hän kuoli muutamia päiviä myöhemmin sairaalassa.

## Lähteet
# Venäjän federaation turvallisuusneuvosto

Venäjän federaation turvallisuusneuvoston logo
**Venäjän federaation turvallisuusneuvosto** (ven. Совет Безопасности Российской Федерации, *Sovet Bezopasnosti Rossijskoi Federatsii*; СБРФ, SBRF) on Venäjän presidentinhallinnon direktoraatin tasoinen osasto, joka konsultoi kansallisen turvallisuuden asioissa. Puheenjohtajana on Venäjän federaation presidentti. Siihen kuuluvat pysyvinä jäseninä duuman ja liittoneuvoston puhemies, sihteeri, ulkomaantiedustelun (SVR) johtaja, presidentinhallinnon johtaja, FSB:n päällikkö ja avainalojen ministerit: pääministeri, puolustusministeri, sisä- ja ulkoministeri.

## Turvallisuusneuvoston sihteerit

* Juri Skokov (1992−1993)
* Jevgeni Šapošnikov (1993)
* Oleg Lobov (1993−1996)
* Aleksandr Lebed (1996)
* Ivan Rybkin (1996−1998)
* Andrei Kokošin (1998)
* Nikolai Bordjuža (1998−1999)
* Vladimir Putin (29. maaliskuuta 1999 − 9. elokuuta 1999)
* Sergei Ivanov (1999−2001)
* Vladimir Rušailo (2001−2004)
* Igor Ivanov (2004−2007)
* Valentin Sobolev (2007−2008)
* Nikolai Patrušev (2008−5/2024)
* Sergei Šoigu (5/2024-)

## Lähteet

*  (Arkistoitu – Internet Archive)
*

### Viitteet

## Aiheesta muualla

* Turvallisuusneuvoston kotisivut (venäjäksi) (scrf.gov.ru)
# Oleksi Reznikov

| Oleksi Reznikov |
| --- |
|  Reznikov valokuvattuna vuonna 2019 |
|  Ukrainan puolustusministeri |
|
4. marraskuuta 2021 – 5. syyskuuta 2023
 |
| Presidentti | Volodymyr Zelenskyi |
| Pääministeri | Denys Šmyhal |
| Edeltäjä | Andri Taran |
| Seuraaja | Rustem Umjerov |
| Henkilötiedot |
| **Syntynyt** | 18. kesäkuuta 1966  Lviv, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto |
| Kansalaisuus |  ukrainalainen |
| Puoliso | Julija Zorja |
| Lapset | 2 |
| Tiedot |
| Puolue | sitoutumaton |
|  Nimikirjoitus |
| [ Muokkaa Wikidatassa ]  |
| Infobox OK |

**Oleksi Jurijovytš Reznikov** (ukr. Олексій Юрійович Резніков; s. 18. kesäkuuta 1966 Lviv) on ukrainalainen poliitikko.

## Tausta ja yksityiselämä

Reznikov syntyi Lvivissä vuonna 1966. Hän palveli Neuvostoliiton ilmavoimien laskuvarjojoukoissa kaksi vuotta 1980-luvulla.

Vuosina 1986–1991 Reznikov opiskeli oikeustiedettä Lvivin yliopistossa. Hän erikoistui valtionhallintoon, mutta vuonna 1994 hän hankki suoritti asianajotutkinnon, ja vuonna 2000 hän oli mukana perustamassa lakitoimistoa *Pravis*.

Reznikov on naimisissa TV-juontaja Julija Zorjan kanssa. Reznikovilla on kaksi lasta aiemmasta avioliitosta sekä kaksi lastenlasta.

## Poliittinen ura

Reznikov aloitti vuonna 2008 toiminnan Kiovan kaupunginvaltuuston jäsenenä. Hänet nimitettiin Kiovan pormestarin neuvonantajaksi vuonna 2015. Vuosina 2016–2018 hän toimi Kiovan kaupungin valtionhallinnon varapuhemiehenä. 4. maaliskuuta 2020 Reznikov sai nimityksen Ukrainan varapääministeriksi ja tilapäisesti miehitettyjen alueiden jälleenintegroinnin ministeriksi. 19. maaliskuuta 2020 hänestä tuli Ukrainan kansallisen turvallisuus- ja puolustusneuvoston jäsen. 4. marraskuuta 2021 hänet nimitettiin Ukrainan puolustusministeriksi.

### Puolustusministerinä

Kaksi päivää Venäjän aloittaman hyökkäyksen jälkeen vuonna 2022 Reznikov kävi puhelinkeskustelun valkovenäläisen virkaveljensä, Viktor H'reninin, kanssa. H'renin välitti Sergei Šoigun viestin, jonka mukaan Venäjän hyökkäys loppuisi, mikäli Ukraina antautuisi. Reznikov vastasi, että hän on valmis hyväksymään Venäjän antautumisen.

Tammikuussa 2023 Ukrainan puolustusministeriössä paljastui korruptioskandaali, minkä seurauksena hallitus aikoo todennäköisesti kierrättää ministeritä. Reznikovin siirtäminen toisiin tehtäviin olisi korkeimman luokan ministerinkierrätys Ukrainassa sitten Venäjän hyökkäyksen alettua. Hänen seuraajakseen on veikattu Kyrylo Budanovia. 16. helmikuuta kuitenkin uutisoitiin, että presidentti Zelenskyi olikin muuttanut mielensä eikä suunnitellut enää Reznikovin siirtämistä toisiin tehtäviin.

Syyskuussa 2023 Zelenskyi ilmoitti erottavansa Reznikovin ja nimittävänsä uudeksi puolustusministeriksi Rustem Umjerovin.

## Kunniansosoituksia

* Ansioristi (Puola, 2019)

## Lähteet
# Venäjän 22. armeijakunta

**22. armeijakunta** (ven. 22-й армейский корпус) on Venäjän merivoimien Mustanmeren laivaston rannikkojoukkoihin kuuluva yhtymä, jonka joukot on sijoitettu pääosin Venäjän miehittämälle Krimille ja esikunta on Simferopolissa.

Armeijakunta muodostettiin 2017.

Armeijakunnan joukot ovat:

* 126. rannikkopuolustusprikaati
* 127. tiedusteluprikaati
* 8. tykistöprikaati
* 15. rannikko-ohjusprikaati

## Lähteet
# AMX-10 RC

**AMX-10 RC** on Ranskan maavoimien 6x6 alustalle rakennettu panssarintorjuntavaunu, jonka valmistus aloitettiin syyskuussa 1970. Vaunussa on joitakin yhteisiä osia aiemman AMX-10 P:n kanssa, mutta muuten vaunut eivät ole samankaltaisia.

Raskaan panssariauton Panhard EBR:n korvaavan ajoneuvon suunnittelu aloitettiin syyskuussa 1970 Ateliers de construction d'Issy-les-Moulineuaxissa. Ensimmäiset vaunut luovutettiin maavoimille 1979. Vaunut on myöhemmin päivitetty AMX-10RCR standardin mukaisiksi ja niiden odotetaan olevan palveluksessa ainakin vuoteen 2025. Vaunut korvataan EBRC Jaguareilla.

## Lähteet