# Labradorinnoutaja

| Labradorinnoutaja |
| --- |
|  |
| Avaintiedot |
| Alkuperämaa | alkuperämaa Newfoundland ja Labrador,  Kanada jalostusmaa  Iso-Britannia |
| Määrä | Suomessa rekisteröity 62 290 |
| Rodun syntyaika | 1800-luku |
| Alkuperäinen käyttö | metsästyskoira lintukoira ja kalastuskoira |
| Nykyinen käyttö | metsästyskoira, seurakoira, palveluskoira, lintukoira, harrastuskoira, näkövammaisten opaskoira |
| Elinikä | keskimäärin 10 vuotta |
| Muita nimityksiä | labradori, labbis, lapukka, Lab, Labrador Retriever, retriever du Labrador, labradori retriiver |
| FCI-luokitus | ryhmä 8 Noutajat, ylösajavat koirat ja vesikoirat alaryhmä 1 Noutajat #122 |
| Ulkonäkö |
| Paino | 25–45 kg |
| Säkäkorkeus | 54–57 cm |
| Väritys | musta, keltainen tai ruskea  |
| Infobox OK |

**Labradorinnoutaja** (engl. *Labrador Retriever*) on alun perin kanadalainen koirarotu. FCI pitää kuitenkin sen alkuperämaana Yhdistynyttä kuningaskuntaa, koska se jalostettiin siellä nykyiseen muotoonsa. Labradorinnoutaja on yksi maailman suosituimmista koiraroduista. Rekisteritietojen mukaan se on suosituin koirarotu sekä Isossa-Britanniassa, Yhdysvalloissa että Suomessa. Se ohitti Suomessa ensi kertaa sekä saksanpaimenkoiran että suomenajokoiran vuonna 2010, ja on siitä lähtien saanut pitää ykkössijansa. Suomessa oli vuoden 2020 tammikuun loppuun mennessä 62 290 rekisteröityä labradorinnoutajaa. Vuosina 2020–2025 Suomessa syntyi vuosittain yli 2000 pentua.

## Ulkonäkö

Labradorinnoutaja on keskikokoinen, vankkarakenteinen ja tiivisrunkoinen lintukoira. Uroksen ihannesäkäkorkeus on 56–57 senttimetriä ja nartun 54–56 senttimetriä. Labradorinnoutajan kallo on leveä, otsapenger selvä, kirsu iso ja leuat keskipitkät ja voimakkaat. Keskikokoiset silmät ovat väriltään pähkinänruskeat. Korvat ovat melko pienet ja riippuvat päänmyötäisinä. Häntä on niin kutsuttu ”saukonhäntä”: keskipitkä, tyvestä paksu ja hännänpäätä kohti suippeneva. Se on kauttaaltaan lyhyen, tiheän ja tiiviin karvan peittämä. Hännän ei tule kiertyä selän ylle.

Labradorinnoutaja on väriltään joko musta, keltainen tai harvinaisempana ruskea. Keltaisen värityksen sävy vaihtelee miltei valkoisesta kermankeltaiseen, vaikkakin näyttelylinjassa keltaisia näkee lähes yksinomaan kermanvärisiä. Aivan kuten kultaisennoutajan tapauksessa, punaisia koiria löytyy lähinnä käyttölinjasta. Pieni valkoinen täplä rinnassa hyväksytään. Keltaisen koiran kirsun ja ihon toivotaan olevan mahdollisimman tummat. Ruskea tunnetaan englanninkielisissä maissa ”suklaanruskeana” (*Chocolate*).

Harvoin syntyvät brindle- ja tan-merkkiset yksilöt osoittavat, että rodulla esiintyy K-lokuksessa K-alleelin (dominoiva musta) lisäksi myös br-alleelia (brindlekuvio A-lokuksen määräämillä punaisilla alueilla) ja +-alleelia (punaiset alueet normaalit).

* Musta labradorinnoutaja.
* Maksanruskeita labradorinnoutajia työssään.
* Ruskea labradorinnoutaja.
* Vaalea labradorinnoutaja nousee lettosuolle.

Labradorinnoutajien voidaan joiltakin osin todeta jakaantuneen kahteen linjaan; näyttely- ja käyttölinjaan. Niin sanotut käyttölinjaiset ovat huomattavasti kevytrakenteisempia ja kapeapäisempiä kuin niin sanotut näyttelylinjaiset, ja niiden jalostuksessa painotetaan käyttöominaisuuksia selvästi enemmän kuin ulkonäöllisiä ominaisuuksia.

* Käyttölinjaisen pää.
* Näyttelylinjaisen pää.

## Luonne ja käyttötarkoitus

Rodun tulisi olla ystävällinen ja lapsirakas, eikä se saa osoittaa merkkejä aggressiivisuudesta tai arkuudesta. Nopean oppimiskykynsä ja yhteistyöhalunsa vuoksi se on useimmiten helppo kouluttaa. Tasapainoisen luonteensa ansiosta siitä saa hyvän seura- ja perhekoiran, joka sopeutuu yhtä hyvin maalle kuin kaupunkiasuntoonkin. Liikuntaa toiminnanhaluiselle koiralle tulee kuitenkin olla tarjolla runsaasti molemmissa asumismuodoissa. Menneisyytensä vuoksi se pitää yleensä paljon uimisesta.*lähde?*

Hannes Lohen käyttäytymistutkimuksen alustavien tulosten mukaan 56 prosenttia suomalaisista labradorinnoutajista on pakko-oireisia, 37 prosenttia ääniarkoja, 27 prosenttia alusta- ja paikka-arkoja, 14 prosenttia yliaktiivisia-impulsiivisia, 13 prosenttia arkoja, neljä prosenttia eroahdistuneita ja yksi prosenttia aggressiivisia. Tutkimukseen osallistui 263 labradorinnoutajaa ja vuonna 2015 julkaistut alustavat tulokset saattavat muuttua vastausmäärien kasvaessa.

Onnellisimmillaan labradorinnoutaja on saadessaan tehdä sille ominaista työtä eli noutaa metsästäjän ampumaa pienriistaa sekä maalta että vedestä. Sen tyypillinen työskentelytapa on kantaa riista pehmeässä otteessa siten, etteivät sen hampaat jätä jälkiä lintuun. Sitä käytetään oppimiskykynsä vuoksi laajasti muissakin tehtävissä, esimerkiksi palveluskoirana, ruumiillisesti toimintarajoitteisten henkilöiden avustajakoirana, opaskoirana, huumekoirana ja pelastuskoirana.

* Käyttölinjainen labradorinnoutaja noutamassa riistaa vedestä.
* Ruskea labradorinnoutajia saaliin kanssa.
* Into vettä kohtaan kuuluu rotutyypillisiin piirteisiin.

## Alkuperä

1700-luvulla tuotiin koiria kalastuslaivojen mukana Englantiin, jolloin koirat risteytettiin englantilaisten lintukoirien ja muidenkin koirarotujen kanssa. Labradorinnoutajia kutsuttiin aluksi saintjohninkoiriksi tai labradorinkoiriksi. Nimen labradorinnoutajalle antoi vuonna 1887 Malmesburyn kreivi, ja siitä tuli heti suosittu metsästyskoira. Lopulta syntyi yhtenäinen koirarotu, jonka Englannin Kennelklubi hyväksyi vuonna 1903. Rodun käyttötarkoitus on auttaa metsästyksessä ammutun pienriistan talteenotossa.

## Terveys

Ruskea labradorinnoutaja
Labradorinnoutajan keskimääräinen elinikä on noin 10 vuotta, kun tarkastellaan vuosina 2010–2025 kuolleita labradorinnnoutajia Suomessa. Tyypillisimmät kuolinsyyt ovat vanhuus, syöpäsairaudet ja luusto- ja nivelsairaudet. Labradorinnoutajan merkittävimmät haasteet terveydessä ovat lonkkaniveldysplasia, kyynärniveldysplasia, eturistisidevauriot, muutamat silmäsairaudet, allergiat ja atopia.

Atopia voi oireilla hyvin erilaisilla tavoilla: korvatulehduksilla, hot spoteilla (akuutti kostea ihotulehdus), kutinalla ja furunkuloosilla (tassutulehdus). Atopiaa esiintyy labradorinnoutajilla enemmän kuin keskimääräisellä rotukoiralla.

Tuki- ja liikuntaelimistön ongelmista lonkkaniveldysplasia on labradorinnoutajalle merkittävin. Noin 80 %:lla rodun edustajista on terveet lonkat, kun taas kohtalaista ja vaikeaa lonkkaniveldysplaisiaa esiintyy 7 %:lla rodun edustajista. Kyynärnivelen kasvuhäiriön esiintyvyys on 12 %.

Erilaisista silmäsairauksista rodulla esiintyy ylimääräisiä ripsiä (distichiasis), perinnöllistä kaihia, silmäluomen ulospäin kiertymistä ja RD:tä (verkkokalvon kehityshäiriö). Labradorinnoutajan PEVISA-ohjelmassa on pakollinen lonkkakuvauslausunto, kyynärkuvauslausunto sekä silmätarkastuslausunto. Silmätarkastuslausunto ei saa olla astutushetkellä 24 kuukautta vanhempi.

Eturistisidevaurio on yksi yleisimmistä koirien tuki- ja liikuntaelinsairauksista. Eturistisiteen katketessa polvinivel löystyy, ja reisiluu pääsee liukumaan sääriluun nivelpinnalla taaksepäin. Polviniveleen kehittyy nopeasti tulehdusreaktio ja nivelrikko, josta aiheutuu koiralle kipua ja ontumista. Labradorinnoutajilla esiintyy keskimääräistä koirarotua useammin eturistisidevauriota.

Labradorinnoutaja on karkeasti yhtä sisäsiittoinen kuin keskimääräinen koirarotu. Geenitutkimuksessa vähiten sisäsiittoisen koirarodun sisäsiittoisuusluku oli hieman alle 10 %. Täysin eri sukulinjoista peräisin olevien serkusten jälkeläisen sisäsiittoisuusluku on 6,25 % ja täyssisarusten jälkeläisellä luku on vastaavasti 25 %, mikä on melkein sama, mitä keskimääräisellä koirarodulla on havaittu geenitutkimuksissa. Labradorinnoutajan jälkeläisen sisäsiittoisuusluku on lähes yhtä korkea: 22 %. Yleisellä tasolla sisäsiittoisuus heikentää elinvoimaa ja lisää sairastavuutta.

## Katso myös

* Kultainennoutaja
* Novascotiannoutaja
* Sileäkarvainennoutaja
* Kiharakarvainennoutaja
* Chesapeakelahdennoutaja

## Lähteet

* Labradorinnoutajakerho ry
* KoiraNet-jalostustietojärjestelmä

### Viitteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta labradorinnoutaja Wikimedia Commonsissa