Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Kokonaismaanpuolustus

**Kokonaismaanpuolustus** tarkoittaa siviili- ja sotilasalojen toimintaa, jolla turvataan kansalaisten elinmahdollisuudet ja turvallisuus ulkoista, muiden valtioiden aiheuttamaa tai muuta uhkaa vastaan sekä viime kädessä valtiollinen itsenäisyys.

Kokonaismaanpuolustuksen osa-alueet ovat:

* Huoltovarmuus ja taloudellinen maanpuolustus
* Sosiaali- ja terveydenhuolto
* Väestönsuojelu
* Yleisen järjestyksen ja turvallisuuden ylläpito
* Rajaturvallisuuden ylläpito
* Sähköinen viestintä
* Maanpuolustustiedotus
* Sotilaallinen maanpuolustus

Suomessa kokonaismaanpuolustukseen liittyvää opetusta annetaan puolustusvoimien valtakunnallisilla ja alueellisilla maanpuolustuskursseilla sekä niiden jatko- ja täydennyskursseilla että maanpuolustuksen erikoiskursseilla. Opetusta antavat myös erilaiset kansalaisjärjestöt, kunnat ja yritykset. Kokonaismaanpuolustuksen opetukseen sisältyvät

* ulko- ja puolustuspolitiikan muodostama kokonaisuus
* kokonaismaanpuolustuksen järjestelyt
* yhteiskunnan elintärkeiden toimintojen turvaaminen sekä
* valtion ja kuntien sekä elinkeinoelämän ja kansalaisjärjestöjen kokonaismaanpuolustukseen kuuluvat toimet, yhteistoiminta ja valmius.

## Katso myös

* Kokonaisturvallisuus
* Maanpuolustusvelvollisuus
* Vapaaehtoisen maanpuolustustyön ansiomitali

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kokonaisturvallisuuden sanasto Turvallisuuskomitea.
* Puolustusvoimien verkkosivuilla oleva kirja Tietoja Suomen kokonaismaanpuolustuksesta 2006. (Arkistoitu – Internet Archive)
* Puolustusministeriön verkkosivuilla oleva kuvaus Yhteiskunnan elintärkeiden toimintojen turvaamisesta sekä siihen liittyvä valtioneuvoston periaatepäätös. (Arkistoitu – Internet Archive)
# Taistelukenttä

Oravaisten taistelun taistelukenttä.
**Taistelukenttä** tai **taistelutanner** on alue, jolla taistelu aseellisten joukkojen välillä käydään. Kentiksi voidaan nykyisessä merkityksessä kutsua muitakin taistelupaikkoja kuin avomaita, esimerkiksi metsiä, vuoristoseutuja tai kaupunkeja. Sana ”taistelukenttä” tulee kuitenkin siitä, että muinoin ja vielä Napoleonin sotienkin aikaan monet taistelut pyrittiin käymään melko tasaisilla avomailla eli kentillä tai tanterilla. Tällaisia olivat esimerkiksi kedot, niityt, pellot, nummet, arot ja aavikot. Näkyvällä paikalla tapahtuvassa ”avoimessa” taistelussa oli usein pitkälti kyse kunnian ja näyttävyyden tavoittelusta ja perinteen seuraamisesta, mutta jossain tapauksessa kyseessä saattoi olla myös taktinen valinta. Usein avomaalla yllätyksellisyys oli vähäisintä, ja tähän pyrittiinkin. Yllätyksellisyys katsottiin petoksellisuudeksi, ja sen käyttäjät kunniattomiksi tai pelkureiksi. Myös suojautuminen metsään tai linnakkeeseen oli joissain tapauksissa pelkuruutta. Avotaistelut olivat varsinkin ratsuväen ja muun raskaan kaluston eduksi. Avomaasto korostaa myös aseteknisen kehittyneisyyden eroa, sillä esimerkiksi usein kehittyneempi ampuma-ase ampuu kauemmaksi.

Vastaavista syistä myös sotaväen harjoituskenttinä käytettiin avoimia alueita. Eräs tällainen harjoituskenttä, joka vieläkin on maastoltaan avoin ja on edelleen sotilaskäytössä, on Parolannummi Hattulassa.

Suomalaisessa vanhassa kansanperinteessä taistelutantereita kutsutaan esimerkiksi sotikedoiksi, sotikeroiksi, toratantereiksi tai tappotantereiksi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Taistelukenttä Wikimedia Commonsissa
# Tuuliviiri

Koristeellinen tuuliviiri, viirikukko.
**Tuuliviiri** on mittalaite, joka osoittaa tuulen suuntaa. Se on laakeroitu painopisteen alapuolelta niin, että se pääsee pyörimään vapaasti vaakasuuntaan. Laakerin etupuolella on pienempi pinta-ala tuulelle alttiina kuin laakerin takana. Niinpä viiri asettuu tuulen suuntaisesti siten, että tuulinuoli tai linnun nokka osoittaa suuntaan, josta tuuli puhaltaa, pohjoistuulella siis pohjoiseen.

## Historiaa

Tuuliviireistä tai tuulipusseista on viitteitä Mesopotamiasta noin ajalta 2000–1500 eaa. Tuulten torni Ateenassa ensimmäiseltä vuosisadalta eaa. lienee vanhin säilynyt tuuliviiri.

Nykyaikainen tuuliviiri
Varsinkin Keski-Euroopassa käytetään kukon muotoisia tuuliviirejä. Paavin kerrotaan 800-luvulla määränneen, että jokaisen Euroopan kirkon katolle tuli asettaa kukko muistoksi Jeesuksen ennustuksesta Pietarille (*Mutta hän sanoi: "Minä sanon sinulle, Pietari: ei laula tänään kukko, ennen kuin sinä kolmesti kiellät tuntevasi minua."* Luukas 22:34). Sattumalta huomattiin, että nämä kukot kääntyilivät tuulen suunnan mukaan.

## Lähteet

## Kirjallisuutta

* Pohjakallio, Kari: *Tuuliviiri – tuhansien tuulien tulkki*.  Espoo:  Espoon perinneyhdistys Aurora, 2009.  ISBN 978-951-98984-4-5

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tuuliviiri Wikimedia Commonsissa

* Tommy Strandberg Collection - Handgjorda och personliga vindflöjlar - vindflojel.se
# Type 74 (panssarivaunu)

Type 74
**Type 74** (jap. 74式戦車 *nana-yon-shiki-sensha*) oli Mitsubishi Heavy Industries valmistama Japanin itsepuolustusvoimien taistelupanssarivaunu, jonka tuotanto alkoi 1974 pienimuotoisesti. Tuotantosarjat muodostuivat pieniksi, mikä kasvatti vaunuyksilön kappalehintaa. Vaunualusta toimi myöhempänä myös Type 87:n runkona.

Type 74:n panssarivaunuissa oli suojaus kemiallisia, biologisia ja ydinaseita vastaan. Varustukseen sisältyivät myös laser-etäisyysmittari ja tietokoneohjattu tulenosoitus. Vaunu suunniteltiin Japanin vuoristoisiin olosuhteisiin, joten siinä oli hydropneumaattinen jousitusjärjestelmä, jolla voitiin vakauttaa vaunua ammuntatilanteessa ja laajentaa korotuskulmia.

Vaunussa oli kolmen hengen miehistö, johtaja, ajaja sekä ampuja. Pääaseena oli 105 mm kanuuna, jota täydensivät 7,62 mm vaunukonekivääri, 12,7 mm ilmatorjuntakonekivääri ja 2x3 suojasavunheitintä. V-10 dieselmoottori antoi 720 hv tehon (536 kW).

## Lähteet

* Trewhitt, Philip: *Panssarivaunut ja panssaroidut ajoneuvot*, Karisto Oy, Hämeenlinna, 2009, suom. Petri Kortesuo ISBN 978-951-23-5145-9 (s. 92)

### Viitteet

## Aiheesta muualla

*  (Luettu 5.10.2013)
*  (Luettu 5.10.2013)
*  (Arkistoitu – Internet Archive) (Luettu 5.10.2013)
# OF-40

| OF-40 |
| --- |
|  |
| Valmistushistoria |
| Valmistusmaa |  Italia |
| Tekniset tiedot |
| Pituus |  |
| – putki edessä | 9,222 m |
| – pelkkä runko | 6,893 m |
| Leveys | 3,35 m |
| Korkeus | 2,45 m 2,68 m (johtajan periskooppi) |
| Taistelupaino | 45,5 t |
| Maksiminopeus |  |
| – tiellä | 60 km/h eteen 25 km/t taakse |
| Toimintasäde | 600 km tiellä |
| Pääase | 105 mm rihlattu panssarivaunukanuuna |
| Muu aseistus | 1x 7,62 mm konekivääri (koaksiaali) 1x 7,62 mm tai 1x 12,7 mm itkk |
| Moottori | MTU 10-sylinterinen monipolttoainemoottori |
| – hevosvoimat | 830 hv |
| Miehistö | 4 |
| Infobox OK |

**OF-40** on italialaisten OTO Melaran ja Fiatin yksinomaan vientimarkkinoille suuntaama 1970-luvulla suunniteltu taistelupanssarivaunu. Vaunu on käytössä Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa.

## Suunnittelu

Vaunun suunnittelu alkoi vuonna 1977. Oto Malera oli vastuussa vaunun yleispiirteistä, kun taas Fiat suunnitteli sen voimanlähteen. OF-40 tuleekin näiden kahden yhtiön alkukirjaimista, kun taas 40 viittaa sen painoon tonneissa. Ulkonäöltään OF-40 muistuttaa saksalaista Leopard 1A4 -vaunua ja siinä käytetäänkin joitakin samoja osia Leopardin kanssa. Vaunun ensimmäinen prototyyppi valmistui vuonna 1980. Yhdistyneet arabiemiirikunnat tilasi 18 OF-40-vaunua mallia Mk 1 vuonna 1981. Sittemmin maa osti vielä toiset 18 vaunua mallia Mk 2 ja kolme hinausvaunua. Maa myös päivitti vanhemmat Mk 1 -vaununsa Mk 2 -versioiksi. Vaunua testattiin Thaimaassa ja Egyptissä, ja sitä myös tarjottiin tuotettavaksi Espanjalle ja Kreikalle. Yhdistyneet arabiemiirikunnat jäi kuitenkin lopulta vaunun ainoaksi ostajaksi ja vaunun markkinointi on loppunut.

## Piirteet

Rakenteellisesti vaunu on jaettu kolmeen osaan. Ajaja on vaunun etuosassa, komentaja, ampuja ja lataaja keskellä ja moottori takana. Vaunun pääaseena toimii Oto Maleran suunnittelema 105 mm:n rihlattu panssarivaunukanuuna. Vaunuun mahtuu 57 ammusta, joista 15 on tykkitornissa valmiina käytettäviksi ja 42 ajajan vasemmalla puolella. Vaunussa on myös 7,62 mm:n tai 12,7 mm:n koaksiaalinen konekivääri, sekä toinen samanlainen tykkitornin katolla ilmatojuntaa varten. Tornin ulkopuolella on neljä savunheitintä. Vaunun voimanlähteenä toimii 10-sylinterinen MTU-monipolttoainemoottori, joka tuottaa 830 hevosvoimaa. Kaksi tuhannen litran polttoainesäiliötä on sijoitettu moottoritilan molemmille puolille.

## Versiot

* OF-40 Mk 2, olennaisena erona Galileo Avionica OG14L2A tulenhallintajärjestelmä.
* Hinauspanssarivaunu.
* Ilmatorjuntapanssarivaunu, varustettu 35 mm ilmatorjuntatykeillä, samankaltainen kuin Flakpanzer Gepard.
* Palmaria, 155 mm telatykki, perustuu OF-40:n alustalle.

## Käyttäjämaat

* Yhdistyneet arabiemiraatit, 36 OF-40 Mk 2 vaunua.

## Lähteet
# AMX-40

Kuvan AMX-40 vaunuyksilö museoituna Ranskan Saumur'ssa.
**AMX-40** on Ranskassa valmistettu taistelupanssarivaunu. GIAT Industries kehitti ja valmisti vaunutyypin 1980-luvun alkupuolella. Tyyppiä ei otettu palvelukseen Ranskassa, vaan kaikki valmistetut vaunun menivät vientiin.
Vaunun ammukset oli koteloitu siten, että vaunun saadessa osuman torniinsa ammukset räjähtivät vaunusta ulospäin ja säästivät näin miehistöä menetyksiltä. AMX-40:ssa on lisäksi LLTV-hämäräkamerajärjestelmä, ammunnanvakautus ja laseretäisyysmittari.

Vaunun miehistön määrä on neljä henkeä. Poyaud-dieselmoottori on 1 100 hv (820 kW) tehoinen ja enimmäisnopeus tieolosuhteissa 70 km/h. Taistelusäde eli toimintamatka on 600 km. Aseistus käsittää 120 mm sileäputkisen tykin ja 20 mm kanuunan tornissa. Lisäksi apuaseena on yksi 7,62 mm konekivääri.

Vaunutyypin edeltäjä oli AMX 30, jota edistyneempi AMX-40 on selvästi. Seuraaja oli puolestaan Leclerc.

## Lähteet
# IMI Negev

| IMI Negev |
| --- |
|  |
| Tyyppi | kevyt konekivääri |
| Valmistusmaa |  Israel |
| Valmistusvuodet | 1990 |
| Tekniset tiedot |
| Aseen pituus | 1020 mm |
| Piipun pituus | 460 mm |
| Paino (tyhjänä) | 7,47 kg |
| Lipas | katkeavalenkkinen patruunavyö, rynnäkkökiväärin lipas |
| Kapasiteetti | 200, 150, 35, 30 patruunaa |
| Ammuksen lähtönopeus | noin 1 000 m/s |
| Tulinopeus (laukausta/min) | 1 000 lks/min |
| Infobox OK |

**IMI Negev** on Israel Military Industries Ltd:n suunnittelema monitoiminen kevyt konekivääri, jonka suunnittelutyö valmistui vuonna 1990. Negev on lukko auki toimiva ase. Painoa aseella on vain 7,47 kg, ja siksi sitä voikin käyttää rynnäkkökiväärin tavoin.

## Maat jotka käyttävät tai ovat käyttäneet kyseistä asetta

* Costa Rica
* Viro
* Georgia
* Intia
* Israel
* Kolumbia
* Thaimaa

## Kuvia

*
* Kevyt konekivääri IMI Negev vasemmalla.
*

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta IMI Negev Wikimedia Commonsissa
# Ruprecht (Pfalzin prinssi)

Prinssi Ruprecht. 1600-luvulta peräisin oleva maalaus.
**Prinssi Ruprecht** (engl. Rupert, 17. joulukuuta 1619 Praha – 29. marraskuuta 1682 Lontoo) oli englantilais-saksalainen ratsuväenkenraali, amiraali ja tieteilijä. Hän johti rojalistien ratsuväkeä Englannin sisällissodassa. Sodan jälkeen hän harjoitti muun muassa kaapparitoimintaa Karibianmerellä, osallistui Hudsoninlahden kauppakomppanian sekä Royal Societyn perustamiseen, teki tutkimusmatkan Gambiajoelle ja kävi orjakauppaa. Ruprechtin vanhemmat olivat Pfalzin vaaliruhtinas Fredrik V ja Elisabet Stuart.

Brittiläisessä Pohjois-Amerikassa sijainnut Rupertinmaa nimettiin prinssi Rupertin mukaan. Vuonna 1660 Rupert esitteli kuningas Kaarle II:lle niin sanotut Prinssi Rupertin pisarat eli pisaran muotoiset lasiesineet, joiden paksu pää kestää vasaran iskun, mutta koko pisara hajoaa, jos sen ohut pää rikotaan. Fysikaalisten jännitteiden jakautuminen pisarassa selvitettiin vuonna 2017 Tallinnan teknillisessä yliopistossa tehdyssä tutkimuksessa. Rupert tutki myös niin sanottua Prinssi Rupertin kuutiota sekä salakirjoitustekniikoita ja toi mezzotinto-syväpainomenetelmän Englantiin.

Prinssi Rupertin rakastajatar oli näyttelijä Margaret Hughes. He saivat tyttären vuonna 1673.

## Fiktiossa

C. J. Cutcliffe Hyne kirjoitti 1900-luvun alussa seikkailuromaanin *Prince Rupert the Buccaneer* (1901). Se on julkaistu suomeksi vuonna 1928 Aino Tuomikosken käännöksenä nimellä *Prinssi Rupert merisissinä*.

King Crimson -yhtyeen vuonna 1970 ilmestynyt kappale ”Lizard” ja sen osa ”The Battle of the Glass Tears” kertovat Rupertista.

Rupertin merimatka 1650-luvulla lähti liikkeelle Irlannista.
## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ruprecht (Pfalzin prinssi) Wikimedia Commonsissa
# Sako M23

| Sako M23 |
| --- |
| Tyyppi | taistelukivääri tukiampujan kivääri tarkkuuskivääri |
| Valmistaja | Sako |
| Valmistusmaa |  Suomi |
| Valmistusvuodet | 2022– |
| Tekniset tiedot |
| Kaliiperi(t) | 7,62×51 mm NATO |
| Piipun pituus | 16 tuumaa (406,4 mm) |
| Lipas | tankolipas |
| Infobox OK |

**Sako M23** on suomalaisen Sakon suunnittelema ja valmistama 7,62×51 mm NATO -kaliiperinen itselataava kiväärijärjestelmä. Ase pohjautuu AR-10 ja AR-15 -tyyppisiin aseisiin. Suomen puolustusvoimissa aseesta on käytössä kaksi versiota: jalkaväen tukiammuntaan käytettävä kivääri **7.62 KIV 23** ja tarkkuuskivääri **7.62 TKIV 23**.

Suomi ja Ruotsi ovat ostamassa Sakolta suuret määrät M23:n läheisesti liittyvä kiväärejä myös muihin rooleihin korvaamaan vanhoja malleja. Aseperheen nimi on Sako ARG.

## Historia

Kehitysohjelma alkoi vuonna 2020, kun puolustusvoimat tilasi Sakolta uuden kiväärijärjestelmän tarkka-ammuntaan ja jalkaväen tukiammuntaan. Se suunniteltiin korvaamaan neuvostoliittolaiset Dragunov- ja suomalaiset TKIV-85 -kiväärit. Kaliiperiksi valittiin 7.62×51 mm NATO. Myös Ruotsin puolustusvoimat on liittynyt ohjelmaan korvatakseen omat vanhat aseensa. Alkuperäinen prototyyppi tunnettiin nimellä K22.

Toimitukset Suomen puolustusvoimille alkoivat loppuvuonna 2022. Alkuvuonna 2022 julkistetun ensimmäiseen toimitukseen liittyy lisähankintavaraus, jolla varaudutaan puolustusvoimien mahdollisiin jatkohankintoihin.

## Tekniikka

M23 käyttää lyhytiskuisen kaasumännän toimintaperiaatetta.

## Lähteet
# Hotchkiss 37 mm

| Hotchkiss 37 mm revolverikanuuna |
| --- |
|  |
| Aseen tyyppi | moniputkinen tykki |
| Alkuperämaa |  Ranska |
| Palvelushistoria |
| Valtion käytössä |  Ranska |
| Valmistushistoria |
| Valmistajat | Hotchkiss |
| Tekniset tiedot |
| Patruuna | kranaatti |
| Infobox OK |

**Hotchkiss 37 mm** oli ennen ensimmäistä maailmansotaa kehitetty pikatykki, joka oli käytössä useissa asevoimissa ympäri maailmaa.

## Taustaa

Saksan ja Ranskan välisessä sodassa (1870-1971) yhdysvaltalainen Benjamin B. Hotchkiss valvoi metallisten patruunoiden tuottamista Ranskan asevoimille, kun hän kiinnostui ranskalaisen konekiväärin heikkouksista. Työn tuloksena hän suunnitteli käyttökelpoisemman konekiväärin. Konekiväärin tulen vaikutuksen heikkous rynnäköihin ja hajaryhmityksessä tehtyihin hyökkäyksiin loi tarpeen käyttää kranaatteja luotien sijasta. Pietarin sopimus vuodelta 1868 kielsi alle 400 gramman räjähtävien ammusten käytön Euroopan asevoimilta, mikä pakotti pienimmäksi mahdolliseksi kaliiperiksi 37 millimetriä ammusten ollessa 455 grammaa.

## Hotchkiss 37 mm revolverikanuuna

Revolverikanuunassa oli viisi putkea, jotka oli kiinnitetty yhteisen akselin varaan. Kahvan kääntäminen latasi, laukaisi ja poisti hylyn, mitä voitiin toistaa kahvaa kääntämällä. Putket eivät pyörineet jatkuvasti akselissaa, vaan ne olivat paikallaan latauksen, laukaisin ja hylsyn poiston aikana. Siten piiput liikkuivat vain joka viidennen laukaisun jälkeen. Latauksesta riippuen aseella kyettiin ampumaan 60-80 räjähtävää kranaattia minuutissa noin 4 kilometrin päähän. Merellä kyettiin ampumaan noin 15 tähdättyä laukausta minuutissa nopeasti liikkuvaan maaliin. Aseen ollessa käytännössä rekyylitön ampumiseen riitti yksi mies.

Aseen ensimmäinen prototyyppi valmistui 1871, mutta sitä ei saatu käyttöön vielä sotatoimiin. Hotchkiss käytti kaksi vuotta aseen edelleen kehittämiseen. Vuonna 1873 ase oli valmis Ranskan meriministeriön testeihin. Heinäkuussa 1873 ase oli testeissä Gâvressa, minkä jälkeen sen kehitystä jatkettiin vielä kaksi vuotta. Vuonna 1875 Brasilian armeija otti aseen kalustoonsa. Samoin Argentiinan laivasto varusti torpedoveneitään Hotchkissin revolveritykein. Myös muut hallitukset kiinnostuivat aseesta merkittävimpinä Kiinan ja Yhdysvaltain asevoimat.

## Lähteet
# Napoléon (1850)

| Napoléon |
| --- |
|  |
|  |
| Aluksen vaiheet |
| Rakentaja | Arsenal de Toulon |
| Kölinlasku | 7. helmikuuta 1848 |
| Laskettu vesille | 16. toukokuuta 1850 |
| Palveluskäyttöön | 1. toukokuuta 1852 |
| Poistui palveluskäytöstä | 6. marraskuuta 1876 |
| Loppuvaihe | myyty romutettavaksi 1886 |
| Tekniset tiedot |
| Uppouma | 5 120 t |
| Pituus | 71,23 m (vesiraja) |
| Leveys | 16,22 m |
| Syväys | 8,26 m |
| Koneteho | 960 nhp |
| Nopeus | 12,14 solmua |
| Miehistöä | 913 |
| Aseistus |
| Aseistus | Alempi tykkikansi: 32 × 30 naulan No 1 -tykkiä ja 4 × 22 cm No 1 -tykkiä Ylempi tykkikansi: 26 × 30 naulan No 2 -tykkiä ja 4 × 22 cm No 2 -tykkiä puolikansi 14 × 16 cm tykkiä ja 10 × 30 naulan karronadia |
| Infobox OK |

**Napoléon** oli Ranskan laivaston kaksikantinen 3-luokan linjalaiva.

## Valmistus

Ranskan laivastoministeri määräsi 9. joulukuuta 1846 laivastontelakat suunnittelemaan potkurien ja höyrykoneiden asentamisen useisiin linjalaivoihin ja fregatteihin, jotka olivat sillä hetkellä telakoilla valmisteilla.

Alus tilattiin 11. tammikuuta 1848 Toulonin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 7. helmikuuta. Alus laskettiin vesille 16. toukokuuta 1850 ja otettiin palvelukseen 1. toukokuuta 1852. Alus valmistui kuitenkin vasta 30. elokuuta, kun se sai koeajon Toulonista Ajaccioon suoritettua.

## Palvelus

Alus sijoitettiin 13. helmikuuta 1867 reserviin. Toukokuusta 1871 alkaen se oli Brestissä vankilalaivana, kunnes se tyhjennettiin huhtikuussa 1872. Alus poistettiin palveluksesta 26. huhtikuuta 1872 ja laivastoluettelosta 6. marraskuuta 1876. Alus oli proomuna Brestissä, kunnes se myytiin romutettavaksi 1886.

## Lähteet

* Winfield, Rif & Roberts, Stephen S.: *French Warships in the Age of Sail 1786–1861 – Design, Construction, Careers and Fates*.  Minnesota:  Seaforth Publishing, 2015.  ISBN 978-1-84832-204-2  (englanniksi)

### Viitteet
# Makarov-pistooli

| 9 mm Pistolet Makarova (PM) |
| --- |
|  |
| Tyyppi | itselataava pistooli |
| Valmistaja | IŽ |
| Valmistusmaa |  Neuvostoliitto  Venäjä |
| Valmistusvuodet | 1947– |
| Tekniset tiedot |
| Kaliiperi(t) | 9 mm |
| Piipun pituus | 93,5 mm |
| Paino (tyhjänä) | 730 g |
| Lipas | yksirivinen tankolipas |
| Kapasiteetti | 8 patruunaa |
| Ammuksen lähtönopeus | 315 m/s |
| Infobox OK |

**9 mm Pistolet Makarova**, lyh. **PM** (ven. 9-мм Пистолет Макарова (ПМ)) on Nikolai F. Makarovin suunnittelema neuvostoliittolainen massasulkuinen itselataava pistooli. PM hyväksyttiin Neuvostoliitossa sotavarusteeksi vuonna 1951. Se ei ole enää Venäjän asevoimien tai poliisin pääasiallinen palvelusase, mutta sen tuotanto jatkuu edelleen.

Pistoolia suunniteltaessa lähtökohdaksi otettiin Boris V. Sjominin vuonna 1946 suunnittelema 9 × 18 millimetrin patruuna. Sjominin patruuna pohjautui saksalaiseen 9 × 18 millimetrin Ultraan, joka puolestaan oli kehitetty 1930-luvulla tehokkaammaksi vaihtoehdoksi Walther PP:ssä käytetylle 9 × 17 millimetrin Browning-patruunalle. 9 × 18 millimetrin Makarov-patruunan luodin läpimitta on hieman suurempi kuin muiden yhdeksänmillisten pistoolien: 9,22 millimetriä. Samalle patruunalle on kehitetty lähinnä itäblokin maissa muitakin aseita. Vientimarkkinoille pistoolia on valmistettu myös .380 ACP -mallisena.

Makarov korvattiin virallisesti Venäjän käytössä vuonna 2003 Jarygin-pistoolilla, joka on tunnettu myös nimellä MP-443 ”Gratš”.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Makarov-pistooli Wikimedia Commonsissa

* Makarov.com
* Pistol Makarych: Makarov Pistol History
* Modern Firearms
* Pistolet Makarova
# Sauer 38H

| Sauer 38H |
| --- |
|  Sauer 38H (toinen versio) |
| Aseen tyyppi | itselataava pistooli |
| Alkuperämaa |  Saksa |
| Palvelushistoria |
| Palvelusvuodet | 1939-1945 |
| Valtion käytössä |  Saksa |
| Sodissa | toinen maailmansota |
| Valmistushistoria |
| Suunnittelijat | Sauer & Sohn |
| Suunniteltu | 1938 |
| Valmistajat | Sauer & Sohn |
| Valmistusvuodet | 1938-1945 |
| Tekniset tiedot |
| Paino | 0,70 kg |
| Pituus | 171 mm |
| Piipun pituus | 83 mm |
| Kaliiperi | 7,65×17 mm Browning |
| Lippaan kapasiteetti | 8 patruunaa |
| Lähtönopeus | n. 275 m/s |
| Infobox OK |

**Sauer 38H** on itselataava massasulkuinen pistooli, jonka suunnitteli saksalainen asetehdas nimeltään J. P. Sauer & Sohn vuonna 1938.

## Valmistus

Toisen maailmansodan sytyttyä vuonna 1939 asetta valmistettiin ainoastaan asevoimille eikä sen valmistusta jatkettu sodan jälkeen. Saksa käytti asetta ilma- ja maavoimissa sekä poliisitehtävissä.

## Ominaisuudet

Aseessa on yksinkertainen massasulku ja piippu on kiinni aseen rungossa. Aseessa on sisäänrakennettu vasara. Nimessä esiintyvä H-kirjain johtuu saksankielisestä sanasta "*Hahn*" eli vasara.

## Lähteet
# Hafthohlladung

| Hafthohlladung |
| --- |
|  |
| Tyyppi | Käsikranaatti |
| Valmistaja | Useita valmistajia |
| Valmistusmaa |  Saksa |
| Valmistusvuodet | 1942-1944 |
| Tekniset tiedot |
| Paino (tyhjänä) | 3 kg (H3 -versio) 3,5 kg (H3.5 -versio) |
| Infobox OK |

**Hafthohlladung** (englanninkieliseltä lempinimellä **Panzer Knacker**) oli saksalainen toisen maailmansodan aikainen panssaritorjuntakranaatti. Ase otettiin käyttöön vuonna 1942 ja sitä käyttivät lähinnä Wehrmachtin panssarintuhoamisryhmät. Ase oli melko tehokas aikansa panssarivaunuja vastaan ja se pystyi läpäisemään jopa 140 mm paksuisen panssarin.

Hafthohlladungin pohjassa on kolme paria magneetteja, joiden avulla se pystyttiin kiinnittämään suoraan tuhottavaan panssarivaunuun ennen laukaisua. Ase laukaistiin vetämällä sen perässä olevasta laukaisulaitteesta. Varsinainen laukeaminen tapahtui 4,5 sekuntia laukaisun jälkeen. Aseen kiinnitystapa lisäsi sen tehoa merkittävästi mutta teki samalla aseesta käyttäjälleen hyvin vaarallisen.

Hafthohlladungia valmistettiin vuoteen 1944 mennessä yhteensä 553 900 kappaletta. Tuolloin panssarinyrkki korvasi sen saksalaisten joukkojen panssarintorjunta-aseena.

## Aiheesta muualla

* Saksalaisen jalkaväen panssarintorjuntaan käyttämät aseet 2. maailmansodassa: Käsikranaatit. Militarian Maailma nro. 2. Pohjois-Kymenlaakson asehistoriallisen yhdistyksen jäsenlehti.

## Kuvagalleria

* Naamioitunut saksalainen sotilas pitää kädessään Hafthohlladungia.
* Volkssturm -joukot harjoittelevat Hafthohlladungin käyttöä.
# Granatnik wz.36

| Granatnik wz.36 |
| --- |
|  |
| Tyyppi | Kranaatinheitin |
| Valmistaja | Useita valmistajia |
| Valmistusmaa |  Puola |
| Valmistusvuodet | 1936-1939 |
| Tekniset tiedot |
| Kaliiperi(t) | 46 mm |
| Aseen pituus | 640 mm |
| Piipun pituus | 395 mm |
| Paino (tyhjänä) | 8 kg Ammuksen paino 760 g |
| Ammuksen lähtönopeus | 30-110 m/s |
| Tehokas kantama | Tehokas kantama 100 - 800 metriä |
| Tulinopeus (laukausta/min) | 15 laukausta minuutissa. |
| Infobox OK |

**Granatnik wz.36** (tunnetaan myös pidemmällä nimellä **Granatnik 46 mm wz.36**) oli puolalainen 46 millimetrin kaliiberin kranaatinheitin, joka suunniteltiin alun perin vuonna 1920 nimellä **Granatnik 46 mm wz.30**. Kranaatiheittimen rakenteeseen tehtiin myöhemmin muutoksia ja sen varsinainen valmistaminen alkoi *Granatnik wz.36* -nimellä vuonna 1936.

Toista maailmansotaa edeltävänä aikana Granatnik wz.36:sta tuli Puolan armeijan pääasiallinen kranaatinheitin ja se oli puolalaisten joukkojen käytössä vielä Natsi-Saksan Puolan offensiivin aikana. Aseen valmistus päättyi Saksan miehitettyä Puolan vuonna 1939.