Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Ian Kershaw

Ian Kershaw
**Ian Kershaw** (s. 29. huhtikuuta 1943 Oldham, Lancashire, Englanti) on brittiläinen historioitsija, joka tunnetaan Adolf Hitler -elämäkerroistaan. Hän on professori Sheffieldin yliopistossa.

Kershaw on naimisissa Dame Betty Kershaw’n kanssa.

## Kirjat

* *Bolton Priory Rentals and Ministers; Accounts, 1473–1539*, (ed.) (Leeds, 1969)
* *Bolton Priory. The Economy of a Northern Monastery*, (Oxford, 1973)
* *Popular Opinion and Political Dissent in the Third Reich. Bavaria, 1933–45*, (Oxford, 1983, rev. 2002)
* *The Nazi Dictatorship. Problems and Perspectives of Interpretation*, (London, 1985, 4th ed., 2000) ISBN 0-340-76028-1
* *The 'Hitler Myth'. Image and Reality in the Third Reich* (Oxford, 1987, rev. 2001). ISBN 0-19-280206-2
* *Weimar. Why did German Democracy Fail?*, (ed.) (London, 1990) ISBN 0-312-04470-4
* *Hitler: A Profile in Power*, (London, 1991, rev. 2001)
* *Stalinism and Nazism: Dictatorships in Comparison*, (ed. with Moshe Lewin) (Cambridge, 1997) ISBN 0-521-56521-9
* *Hitler, 1889–1936: Hubris*, (London, 1998) ISBN 0-393-32035-9
* *Hitler, 1936–1945: Nemesis*, (London, 2000) ISBN 0-393-32252-1
* *The Bolton Priory Compotus*, 1286–1325, (ed. with David Smith) (London, 2001)
* *Making Friends with Hitler: Lord Londonderry and the British Road to War*, (London, 2004) ISBN 0-7139-9717-6
* *Fateful Choices: Ten Decisions That Changed the World, 1940–1941* (London, 2007) ISBN 1-59420-123-4
* *Hitler, The Germans, and the Final Solution* (Yale, 2008) ISBN 0-3001-2427-9
* *Hitler* (one-volume abridgment of *Hitler 1889–1936* and *Hitler 1936–1945*; London, 2008) ISBN 1846140692
* *Luck of the Devil The Story of Operation Valkyrie*, (London: Penguin Books, 2009), ISBN 0141040068
* *The End: Hitler's Germany 1944–45*, (London: Allen Lane, 2011), ISBN 0713997168
* *To Hell and Back: Europe, 1914–1949*, (London: Allen Lane, 2015), ISBN 978-0713990898
* *Roller-Coaster: Europe, 1950–2017*, (London: Allen Lane, 2018), ISBN 978-0241187166
* *Personality and Power: Builders and Destroyers of Modern Europe*, (London: Penguin Press, 2022) ISBN 9780141998237

### Suomennetut teokset

* *Hitler*, suom. Ilkka Rekiaro, Otava, 2009 ISBN 978-951-1-22804-2 (käännös alkuteoksen lyhennetystä versiosta)
* *Persoonallisuus ja valta : modernin Euroopan rakentajat ja tuhoajat*.  (Personality and power)  Suomentanut Jaana Iso-Markku. Jyväskylä:  Docendo, 2023.  ISBN 978-952-382-671-7

## Aiheesta muualla

* Janne Saarikivi: Kaikki tai ei mitään. Ylioppilaslehti 9/2001.
# William L. Shirer

| William L. Shirer |
| --- |
|  |
| Henkilötiedot |
| **Syntynyt** | 23. helmikuuta 1904 Chicago, Yhdysvallat |
| **Kuollut** | 28. joulukuuta 1993 (89 vuotta) Boston, Yhdysvallat |
| Kansalaisuus | yhdysvaltalainen |
| Ammatti | historioitsija, kirjailija, toimittaja |
| Kirjailija |
| **Tuotannon kieli** | englanti |
| Aiheet | natsi-Saksan historia |
| Esikoisteos | *Berlin Diary* (1941) |
| Pääteokset | *The Rise and Fall of the Third Reich* (1960) |
| Aiheesta muualla |
| Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta |
| [ Muokkaa Wikidatassa ]  |
| Infobox OK |

**William L. Shirer** (23. helmikuuta 1904 Chicago, Yhdysvallat – 28. joulukuuta 1993 Boston, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen toimittaja ja historioitsija.

Shirer työskenteli muun muassa Chicago Tribune -lehdelle ja CBS-radioyhtiölle. Hän oli CBS:n Saksan-toimittaja kolmannen valtakunnan aikana 1934–1940 ja raportoi Saksan sodankäyntiä Berliinistä käsin. Hänen kirjoistaan on suomennettu *Kolmannen valtakunnan nousu ja tuho*.

## Kirjoja

### Tietokirjallisuus

* *Berlin Diary* (1941)
* *End of a Berlin Diary* (1947)
* *Mid-century Journey* (1952)
* *The Challenge of Scandinavia* (1955)
* *Kolmannen valtakunnan nousu ja tuho* (*The Rise and Fall of the Third Reich*, 1960)
* *The Rise and Fall of Adolf Hitler* (1961)
* *The Sinking of the Bismarck* (1962)
* *The Collapse of the Third Republic* (1969)
* *20th Century Journey* (1976)
* *Gandhi: A Memoir* (1980)
* *The Nightmare Years* (1984)
* *A Native’s Return* (1990)
* *Love and Hatred: The Troubled Marriage of Leo and Sonya Tolstoy* (1994)
* *This is Berlin* (1999)

### Fiktio

* *The Traitor* (1950)
* *Stranger Come Home* (1954)
* *The Consul’s Wife* (1956)
# Wang Jingwein hallitus

**Wang Jingwein hallitus**, joka tunnetaan myös nimellä *Kiinan uudelleenorganisoitu hallitus*, oli Kiinassa vuosina 1940–1945 Japanin tuella toiminut nukkehallitus.

Hallituksen muodosti Wang Jingwei, joka aluksi tuki Kuomintangin vasemmistolaista siipeä, mutta välien kärjistyttyä Wang hylkäsi Kuomingtangin perustaakseen oman hallituksen ja hallinnon Tšiang Kai-šekin vaikutusvallan ulkopuolella. Hallitus kesti viisi vuotta (1940–1945).

## Hallitus perustetaan 1940

Wang Jingwei sai perustetuksi hallituksensa vasta kun Japani hyväksyi yhteistyösopimuksen sen kanssa. Samalla Wang Jingwei sai valtionpäämiehen aseman.

Hallitus väitti olevansa Sun Yat-senin Kiinan tasavallan ainoa laillinen seuraajavaltio. Siksi se yritti usein laajentaa valtapiiriään ja saada enemmän vaikutusvaltaa Kiinassa, siinä kuitenkaan onnistumatta.

## Elämää hallituksen aikana 1940–1945

Hallituksen alla elävien kiinalaisten arkielämä kallistui huomattavasti. Tämä johti siihen, että harvalla oli varaa esimerkiksi tupakkaan, riisiin tai ruokaan. Vaikka heillä olisi ollut niihin varaakin, niin näitä tuotteita ei ollut saatavana sillä suurin osa niistä meni japanilaisille. Tämä rasistinen ja kallis talous teki hallituksesta erittäin epäsuositun.

Taloustilanne sekä hallituksen maine vajosivat yhä alemmas, kun sota pitkittyi ja hankaloitui.

## Wang Jingwein hallituksen loppu 1945

Kun Japani antautui elokuussa 1945, Wang Jingwein hallitus kaatui. Moni sen vaikutusvaltainen jäsen teloitettiin tai teki itsemurhan. Wang itse kuoli leikkausta seuranneiden komplikaatioiden takia vuonna 1944. Sodan jälkeen Wang on leimattu maanpetturiksi.

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wang Jingwein hallitus Wikimedia Commonsissa
# Pääsiäissunnuntain isku

| Pääsiäissunnuntain isku |
| --- |
| Osa Tyynenmeren sotaa toisessa maailmansodassa |
|  Brittiläiset risteilijät *HMS Dorsetshire* ja *HMS Cornwall* japanilaisten hyökkäyksen kohteena ja pahasti vaurioituneina 5. huhtikuuta 1942. |
| Päivämäärä | 5. ja 9. huhtikuuta 1942 |
| Paikka | Intian valtameri ja Ceylon |
| Lopputulos | Japanilaiset vahingoittivat brittien itäistä laivastoa |
| Osapuolet |
|  Yhdistynyt kuningaskunta |  Japanin keisarikunta |
| Komentajat |
|  James Somerville | Chuichi Nagumo |
| Infobox OKNimi-testi OK |

**Pääsiäissuntuntain isku** (tai **Ceylonin taistelu**) oli toisessa maailmansodassa keisarillisen Japanin laivaston tekemä isku brittiläisten itäistä laivastoa vastaan Ceylonilla. Japanin vallattua Singaporen ja upotettua HMS Prince of Walesin ja HMS Repulsen britit evakuoivat laivastonsa Malediiveille Addun atollille ja Ceylonille. Japanilaisten hyökkäys alkoi 5. huhtikuuta pääsiäissunnuntaina, jolloin japanilaisten lentokoneet nousivat ilmaan viideltä lentotukialukselta. Japanilaiset koneet hyökkäsivät Colomboon ja upottivat aseistetun kauppalaivan *HMS Hectorin* ja vanhentuneen hävittäjän *HMS Tenedosin* kaupungin satamaan. Myöhemmin japanilaiset upottivat Ceylonin edustalla partioivat raskaat risteilijät *HMS Dorsetshiren* ja *HMS Cornwallin*. Iskussa menehtyi 424 brittiläistä merimiestä ja 27 Britannian kuninkaallisten ilmavoimien lentokonetta tuhoutui. Japanilaiset menettivät ainoastaan viisi lentokonetta.

9. huhtikuuta japanilaiset hyökkäsivät Trincomaleen satamaan upottaen lentotukialus *HMS Hermesin*, hävittäjä *HMAS Vampiren* ja korvetin *HMS Hollyhockin*. Japanilaiset eivät kuitenkaan onnistuneet upottamaan nopeita lentotukialuksia *HMS Indomitablea* ja *HMS Formidablea*, jotka säästyivät hyökkäyksiltä. Iskussa menehtyi 700 ihmistä, joista 307 *HMS Hermeksellä* ja RAF menetti kahdeksan Hawker Hurricanea ja yhden Fairey Fulmaria. Japanilaiset menettivät ainoastaan viisi syöksypommittajaa ja kuusi muuta lentokonetta, joista yksi törmäsi polttoainetankkeihin. Iskun seurauksena brittien laivasto vetäytyi Malediiveilta Brittiläiseen Itä-Afrikkaan Kilindiniin lähelle Mombasaa. Laivaston selviytyminen esti japanilaisia tekemästä maihinnousua Ceylonille.
# Ganghwan välikohtaus

| Ganghwan välikohtaus |
| --- |
|  |
| Päivämäärä | 20. syyskuuta 1875 |
| Paikka | Ganghwa, Korea |
| Lopputulos | Japanin voitto |
| Osapuolet |
|  Japani |  Joseon |
| Komentajat |
|  Inoue Yoshika |  Lee Min-deok |
| Vahvuudet |
| 22 | 500 |
| Tappiot |
| 1 kaatunut 1 haavoittunut | 35 kaatunutta 16 vangittua |
| Infobox OKNimi-testi OK |

**Ganghwan välikohtaus** (jap. 江華島事件) oli aseellinen yhteenotto Joseon-dynastian ja Japanin välillä lähellä Ganghwan saarta 20. syyskuuta 1875.

## Tausta

Ganghwan saari oli toiminut näyttämönä väkivaltaisille yhteenotoille korealaisvoimien ja ulkomaisten voimien välillä edellisen vuosikymmenen aikana. Vuonna 1866 saari joutui lyhytaikaiseen miehitykseen Ranskan retkikunnan toimesta, ja vuonna 1871 se oli amerikkalaisten retkikunnan hallussa.

## Tapahtumat

Syyskuun 20. päivänä 1875 japanilaislaiva *Unyō*, jota komensi Inoue Yoshika, lähetettiin tutkimaan Korean rannikkoalueita. Japanin hallitus pyrki luomaan diplomaattiset suhteet Koreaan. Tutkiessaan Korean länsirannikkoa japanilaiset saapuivat maihin Ganghwa-saarella. Kun Korean linnoitus avasi tulen Unyōa kohtaan, japanilainen vastaus oli nopea. Pommitettuaan Korean linnoituksia japanilaiset sytyttivät tuleen useita taloja saarella sekä ottivat yhteen Korean joukkojen kanssa. Varustettuina moderneilla kivääreillä he voittivat nopeasti korealaiset, joilla oli vanhanaikaiset piippukiväärit, ja seurauksena oli, että 35 korealaissotilasta kuoli. Tieto tapahtumasta saavutti Tokion vasta 28. syyskuuta, mutta jo seuraavana päivänä Dajōkan päätti lähettää tykkihöyrylaivoja Busaniin suojellakseen siellä olevia japanilaisia asukkaita. Se myös aloitti harkinnan siitä, pitäisikö lähettää retkikunta Koreaan selvittämään tapahtunutta.

Tapahtuman uhrien määrä Joseon-dynastiassa kirjattiin 35:ksi. Lisäksi 16 korealaista merivoimien sotilasta vangittiin Japanin toimesta. Tapahtuman jälkeen Japanin keisarillinen laivasto asetti saarron ja vaati virallista anteeksipyyntöä Joseonin hallitukselta. Asia ratkaistiin Ganghwan sopimuksen allekirjoituksella 27. helmikuuta 1876, mikä avasi Korean niemimaan japanilaiselle ja ulkomaiselle kaupalle.

## Katso myös

* Donghak-kapina

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ganghwan välikohtaus Wikimedia Commonsissa
# Uusi-Britannia

Uusi-Britannia
New Britain, Niu Briten

|  |  |
| --- | --- |
| Sijainti | 5°44′S, 150°44′E Papua-Uusi-Guinea |
| Saariryhmä |
Bismarckinsaaret |
| Vesialue | Bismarckinmeri, Salomonmeri |
| Korkeimmat kohdat | Ulawun, 2 334 m |
| Pinta-ala |
36 520 km² |

Väestö| Asukasluku |
405 000 |
| Suurin kaupunki |
Kokopo |
| Kieli |
useita kieliä |

Wikimedia | © OpenStreetMap
Uusi-Britannia satelliittikuvassa kesäkuussa 2005. Vasemmassa reunassa on näkyvissä tuhkapilvi, joka on lähtöisin Langila- ja Ulawun-tulivuorista.
**Uusi-Britannia** (engl. *New Britain*) on Papua-Uuteen-Guineaan kuuluvien Bismarckinsaarten suurin saari, joka sijaitsee Uuden-Guinean koillispuolella. Se on maailman 37. suurin saari ja maansa toiseksi suurin pääsaaren jälkeen. Karkeasti sirpin muotoinen saari on noin 600 kilometriä pitkä ja suurimmillaan 80 kilometriä leveä. Sen pinta-ala on 36 520 neliökilometriä ja asukasluku 404 641 (vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan).

Uusi-Britannia on jaettu kahteen maakuntaan: West New Britainiin (pääkaupunki Kimbe) ja East New Britainiin (pääkaupunki Kokopo). Saarella on kulta-, kupari-, rauta- ja hiiliesiintymiä sekä kaakaon ja kopran tuotantoa.

Saari on vulkaanisesti aktiivinen ja siellä on useita toimivia tulivuoria. Vuoristojen hallitseman saaren korkein vuori on toimiva tulivuori Mount Sinewit (2 438 m) saaren pohjoisosassa. Useat muutkin huiput kohoavat yli kahden kilometrin korkeuteen. Muita tulivuoria ovat muun muassa Ulawun, Langila, Tavurvur sekä Suluvuoret.

## Historia

Ensimmäinen Uuden-Britannian saarelle saapunut eurooppalainen oli William Dampier 27. helmikuuta 1700. Hän antoi saarelle latinankielisen nimen *Nova Britannia*. Saksalaisten hallitessa saarta 1884–1914 Saksan Uuden-Guinean osana sitä kutsuttiin *Uudeksi-Pommeriksi*. 11. syyskuuta 1914 saarella käytiin yksi ensimmäisen maailmansodan varhaisista taisteluista, kun australialaiset joukot saapuivat saarelle. Vuonna 1994 saaren suurinta kaupunkia Rabaulia koetteli tulivuorenpurkaus, joka peitti suurimman osan kaupungista ja lentokentän tuhkan alle. Kaupunki jouduttiin hylkäämään ja siirtämään 20 kilometrin päähän Kokopoon. Uutta East New Britainin pääkaupunkialuetta kutsutaan yhä usein Rabauliksi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uusi-Britannia Wikimedia Commonsissa
# Harry Hopkins

Harry Hopkins elinkeinoministerinä.
**Harry Lloyd Hopkins** (27. elokuuta 1890 – 29. tammikuuta 1946) oli yhdysvaltalainen poliittinen taustavaikuttaja ja presidentti Franklin D. Rooseveltin monivuotinen läheinen avustaja. Hän oli yksi New Dealin pääarkkitehdeistä. Toisen maailmansodan aikana Hopkins toimi Rooseveltin ehkä tärkeimpänä neuvonantajana. Hän kävi useita neuvotteluja Winston Churchillin ja Josef Stalinin kanssa Rooseveltin edustajana. Hopkins toimi monta vuotta Rooseveltin kabinetissa ilman ministerin salkkua ja sai siksi lempinimekseen ”avustava presidentti”. Hän työskenteli lyhyen ajan kauppaministerinä vuosina 1938-1940. Ammattitaustaltaan Hopkins oli sosiaalityöntekijä. Hän oli naimisissa kolme kertaa. Ensimmäisessä avioliitossa syntyi kolme lasta. Hopkins kärsi pitkään mahasyövästä ja siihen liittyvään leikkauksen komplikaatioista. Hän kuoli 55-vuotiaana.

## Lähteet

* McJimsey, George. "Hopkins, Harry Lloyd" The Biographical Dictionary of Iowa. University of Iowa Press, 2009. (englanniksi)

### Viitteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Harry Hopkins Wikimedia Commonsissa
# Milnenlahden taistelu

| Milnenlahden taistelu |
| --- |
| Osa Uuden Guinean sotaretkeä toisessa maailmansodassa |
|  Australialaisjoukkoja Milnenlahdella taistelun jälkeen |
| Päivämäärä | 25. elokuuta – 7. syyskuuta 1942 |
| Paikka | Milnenlahti, Uusi-Guinea |
| Lopputulos | Liittoutuneiden voitto |
| Osapuolet |
|  Australia  Yhdysvallat |  Japanin keisarikunta |
| Komentajat |
|  Cyril Clowes |  Gunichi Mikawa  Masajiro Hayashi  Minoru Yano |
| Vahvuudet |
| 8 824 sotilasta | 1 943 sotilasta |
| Tappiot |
| 181 kaatunutta, 206 haavoittunutta | 625 kaatunutta, 311 haavoittunutta |
| Infobox OKNimi-testi OK |

**Milnenlahden taistelu** (tunnetaan myös nimellä **Operaatio RE**) oli toisessa maailmansodassa Japanin ja liittoutuneiden välinen taistelu Milnenlahdesta Uudessa-Guineassa. Taistelu alkoi 25. elokuuta 1942 japanilaisten tehtyä maihinnousun lahdelle. Japanilaiset olivat laskeneet väärin australialaisten linnoitukset alueella olettaen vain muutamaan komppanian puolustavan aluetta. Liittoutuneet olivat kuitenkin vahvistaneet linnoituksiaan alueella, mikä yllätti alueelle saapuneet japanilaisjoukot täysin. Kovien taisteluiden seurauksena japanilaiset vetivät joukkonsa alueelta 7. syyskuuta mennessä. Milnenlahden taistelu oli ensimmäinen virallinen japanilaisten kokema tappio Tyynenmeren sodassa.

## Aiheesta muualla

* Baker, Clive: *Milne Bay 1942*.  4th painos. Loftus, New South Wales:  Australian Military History Publications, 2000.  ISBN 978-0-646-05405-6
# Yhdysvaltain 7. laivasto

| United States Seventh Fleet |
| --- |
| Toiminnassa | 1943– |
| Valtio | Yhdysvallat |
| Puolustushaarat | Laivasto |
| Osa joukkoa | USPACFLT, USPACOM |
| Varuskunta | Yokosuka, Japani |
| Infobox OK |

**Yhdysvaltain 7. laivasto** (engl. *United States Seventh Fleet*) on USPACOMin alainen merivoimien yksikkö, jonka toiminta-aluetta ovat läntinen Tyynimeri ja Intian valtameri. Sen yksiköt on sijoitettu Japaniin ja Etelä-Koreaan.

## Historia

7. laivasto perustettiin 15. maaliskuuta 1943 nimeämällä uudelleen Eteläisen Tyynenmeren osasto. Laivasto osallistui toisen maailmansodan aikana Leytenlahden ja Filippiinien taisteluihin.

Toisen maailmansodan jälkeen 1. tammikuuta 1947 laivasto sai uuden nimen ”Läntisen Tyynenmeren merivoimien joukot” (*Naval Forces Western Pacific*). 19. elokuuta 1949 – ennen Korean sodan alkua – laivaston nimeksi palautettiin U.S. Seventh Task Fleet, joka muutettiin nykymuotoon 11. helmikuuta 1950.

7. laivasto on osallistui jokaiseen merkittävään Korean sodan tapahtumaan. Sen Task Force 77:n lentotukialukselta lähetettiin ensimmäiset taisteluihin osallistuneet tukialussuihkukoneet ja se tuki maihinnousuja Inchoniin. Taistelulaivat Missouri, New Jersey, Iowa ja Wisconsin olivat vuorollaan laivaston lippulaivana Korean sodan aikana. Vietnamin sodan aikana se teki lentotukialusiskuja, antoi tulitukea laivatykistöllä ja suoritti maihinnousuja, partiointia ja tiedustelua. Vuoden 1973 laivasto raivasi miinoja Pohjois-Vietnamin rannikolta.

Irakin miehitettyä Kuwaitin 2. elokuuta 1990 presidentti George Bush määräsi laivaston tukemaan USCENTCOMin operaatioita. Operaatio Desert Shield/Desert Stormin aikana laivaston komentaja komensi suurinta osastoa sitten toisen maailmansodan, joihin kuului parhaimmillaan 130 Yhdysvaltain ja 50 liittoutuneiden alusta, mukaan lukien kuusi lentotukialusryhmää, kaksi taistelulaivaa ja 31 maihinnousualusta.

7. laivaston vahvuuteen kuuluu normaalisti 40–50 alusta, 200 lentokonetta ja 20 000 laivaston ja merijalkaväen sotilasta. Aluksista 18 on sijoitettu etulinjan tukikohtiin Japaniin ja Guamille, loput Yhdysvaltain rannikolle noin 17 päivän matkan päähän.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yhdysvaltain 7. laivasto Wikimedia Commonsissa
# China Daily

| China Daily |
| --- |
|  |
| Lehtityyppi | sanomalehti |
| ISSN | 0748-6154, 2045-7995 ja 2398-8975 ISSN 0253-9543, 0748-6154, 2045-7995 ja 2398-8975 |
| Levikki | 300 000 |
| Perustettu | 1. kesäkuuta 1981 |
| Kotikunta | Peking |
| Kotimaa | Kiina |
| Kieli | englanti |
| Aiheesta muualla |
| OCLC |
| www.chinadaily.com.cn |
| Infobox OK |

**China Daily** on Kiinassa julkaistava englanninkielinen sanomalehti. Sen kohdeyleisönä ovat turistit, liikemiehet, diplomaatit ja muut Kiinassa matkustavat, mutta sillä on myös kiinalaisia lukijoita.

## Historia

China Dailyn ensimmäisenä julkaisijana toiminut Jiang Muyue ei itse puhunut englantia ja hänen asemansa jäikin lähinnä seremonialliseksi. Ensimmäisenä päätoimittajana toimi Liu Zhunqi. Lehden kehitykseen ehkä kuitenkin eniten vaikuttanut henkilö oli kuitenkin toimittaja Feng Xiliang, joka toimi myös lehden päätoimittajana vuosina 1984–1987. Hänen mukaansa lehden tarkoituksena oli auttaa ulkomaalaisia ymmärtämään Kiinaa ja kiinalaisia ymmärtämään maailmaa. China Dailyn ensimmäinen koepainos painettiin Australiassa vuonna 1980 kolmen vuoden suunnittelun jälkeen. Ensimmäinen varsinainen painos ilmestyi 1. kesäkuuta 1981 kahdeksansivuisena julkaisuna, jota painettiin 20 000 kappaletta. Lehden aloittaessa julkaisun Pohjois-Amerikassa kaksi vuotta myöhemmin sen levikki Kiinassa oli lehden mukaan 70 000. Tiananmenin aukion protestien aikaan vuonna 1989 China Daily julkaisi mielenosoittajista monien muiden pekingiläisten lehtien tapaan lähinnä myötämielisiä uutisia ja monet sen toimittajista olivat mukana mielenosoituksissa. Vuonna 1996 lehti aloitti verkkojulkaisunsa ja seuraavana vuonna se aloitti Hongkongin julkaisunsa. Vuonna 2006 lehden levikki oli lehden itsensä mukaan 300 000.

## Toiminta

China Dailyä kuvaillaan usein ulkomailla Kiinan viralliseksi englanninkieliseksi lehdeksi. Lehti toimiikin ainakin periaatteessa Kiinan propagandaviranomaisten ja kommunistisen puolueen tarkkailun alla. Lehti itse kiistää kuitenkin olevansa pelkkä valtion äänitorvi.

China Dailyn itsensä lisäksi lehti julkaisee myös muita julkaisuja. Näihin kuuluvat englannin kielen opiskelijoille suunnattu 21st Century sekä Business weekly ja Beijing Weekend. Paikallisesti se julkaisee myös Shanghai Star -lehteä. Yhteensä China Daily julkaisee 16:ta eri paperijulkaisua.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* China Dailyn kotisivut
# Britannian ja Japanin liitto

**Britannian ja Japanin liitto** (engl. *Anglo-Japanese Alliance*, jap. 日英同盟, *Nichi-Ei dōmei*) solmittiin Lontoossa 30. tammikuuta 1902. Allekirjoittajat olivat Henry Petty-Fitzmaurice (Britannian ulkoministeri) ja Hayashi Tadasu (Japanin ministeri Lontoossa). Sopimus oli diplomaattinen merkkitapaus, joka päätti Britannian niin sanotun loistavan eristäytymisen (*splendid isolation*) politiikan. Liitto uusittiin ja sitä laajennettiin kaksi kertaa, vuosina 1905 ja 1911, ennen sen taantumista vuonna 1921. Se päätettiin virallisesti vuonna 1923.

Keisari Meiji vastaanottaa ainoana ulkomaalaisena Sukkanauharitarikunnan tunnuksen vuonna 1906 prinssi Arthur of Connaughtilta liiton johdosta
## Taustaa sopimusneuvotteluille

Britannian ja Japanin välistä liittoa oltiin kaavailtu vuodesta 1895, kun Britannia kieltäytyi liittymästä Ranskan, Saksan ja Venäjän kolmoisinterventioon Japania vastaan. Yksittäinen tapaus ei ollut liittosopimukselle riittävä perusta, mutta sitä vahvisti Britannian Japanille antama tuki maan nykyaikaistumisessa ja maiden yhteinen yritys kukistaa boksarikapina. Liiton sai lopulta todella käyntiin yhteinen halu vastustaa Venäjän laajentumista. Neuvottelut alkoivat, kun Venäjä alkoi siirtyä Kiinaan, mutta molemmilla mailla oli varauksensa niiden suhteen. Britit eivät halunneet hylätä loistavan eristäytymisen politiikkaansa, pelkäsivät Venäjän suututtamista eivätkä halunneet noudattaa sopimusta, jos Japani hyökkäisi Yhdysvaltoihin. Japanin hallituksessa oli ryhmittymiä, jotka toivoivat vielä kompromissia Venäjän kanssa, mukaan lukien neljä kautta pääministerinä toiminut Itō Hirobumi. Lisäksi Britannia ei halunnut suojella Japanin etuja Koreassa eivätkä japanilaiset halunneet tukea brittejä Intiassa.

## Neuvottelut ja lopullinen sopimus

Hayashi ja Petty-Fitzmaurice aloittivat neuvottelut heinäkuussa 1901, mutta Koreaa ja Intiaa koskevat kiistat viivyttivät niitä marraskuuhun. Silloin Itō Hirobumi pyysi taukoa neuvotteluihin, jotta Venäjän kanssa voitaisiin yrittää hieroa sovintoa. Tämä ei kuitenkaan onnistunut, joten neuvottelut saatettiin loppuun vuonna 1902. Sopimuksessa oli kaksi ratkaisevaa keskinäistä puolustusta koskevaa artiklaa: ensimmäisessä osapuolet lupasivat säilyttää puolueettomuutensa, jos toinen niistä joutuisi sotaan, ja toisessa luvattiin tukea, jos toinen osapuoli joutuisi sotaan kahden tai useamman vallan kanssa. Sopimus siten tunnusti Japanin intressit Koreassa, ilman että Britannian täytyisi osallistua mahdolliseen Japanin ja Venäjän väliseen konfliktiin. Vaikka sopimuksessa käytettiin huolellista kieltä, osapuolet ymmärsivät sen eri tavoin. Britit näkivät sen varoituksena Venäjälle, Japanissa se taas herätti ylpeyttä: nyt jopa maltilliset eivät enää hyväksyneet kompromissiratkaisuja Korean suhteen. Ääriainekset näkivät sen kutsuna laajentumiselle.

## Lähteet