Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# American Forces Network

AFN:n logo.
Lionel Barrymore. AFRS "Concert Hall" Radio Show, n. 1947.
AFN Irakin radioasema Bagdadissa 2004.
**American Forces Network** (AFN) on Yhdysvaltain asevoimien radio- ja televisioyhtiön United States Armed Forces Radio and Television Service (AFRTS) luoma brändi yhtiön maailmanlaajuiselle yleisradiotoiminnalle. Sen entinen nimi oli *Armed Forces Network*.

AFN toimii Yhdysvaltain puolustusministeriön alaisuudessa ja sen toimintaa ohjaa OASD-PA (Assistant Secretary of Defense for Public Affairs). Käytännössä AFN:ää pyörittää armeijan henkilöstö, joskin siviilejä on joissakin teknisissä ja tuotannollisissa tehtävissä. Vuodesta 1991 alkaen koko henkilökunta on koulutettu Fort Meadessa, Marylandissa, sijaitsevassa Defense Information Schoolissa. AFN:n johtajana toimi Allison Barber 20. lokakuuta 2008 saakka.

AFN:n toiminta alkoi vuonna 1942, jolloin Yhdysvaltain sotaministeriö (United States Department of War) perusti armeijan radioyhtiön Armed Forces Radio Service (AFRS). Televisiotoiminta liitettiin mukaan vuonna 1954, jolloin pilottiasema Limestonessa Mainessa aloitti toimintansa.

Toisen maailmansodan jälkeen AFN perusti useita asemia ja lähettimiä Eurooppaan. Pääpaino oli Länsi-Saksassa ja asemia oli myös ainakin Alankomaissa, Islannissa, Italiassa ja Kreikassa. Muissa maanosissa asemia on ollut ainakin Diego Garcian atollilla, Etelä-Koreassa, Thaimaassa, Etelämantereella, Grönlannissa, Guamilla, Iranissa šaahin aikana, Etelä-Vietnamissa, Japanissa, Johnstonin atollilla, Kanadassa, Panaman kanavavyöhykeellä, Kuubassa ( Guantanamo Bayn laivastotukikohdassassa), Marshallinsaarilla, Midwaysaarilla, Puerto Ricossa, Taiwanissa, Turkissa ja Waken atollilla.

Oman ohjelmatuotantonsa lisäksi AFN esittää kaupallisten verkkojen ohjelmistoja, joista mainokset on korvattu ei-kaupallisilla tiedotteilla.

## Lähteet

* Frost, J.M. 1976: World Radio TV Handbook 1976. Billboard Publications Inc. ISBN 0-8230-5902-2lähde tarkemmin?

### Viitteet
# Naval Criminal Investigative Service

**Naval Criminal Investigative Service** eli NCIS on Yhdysvalloissa liittovaltion poliisiviranomainen, joka tutkii laivaston ja merijalkaväen toiminnassa tapahtuneita rikoksia. NCIS osallistuu myös terrorismin torjuntaan. NCIS koostuu noin 2 000 työntekijästä, joiden asemapaikkoja on yli 40 maassa.

NCIS:tä on tehty myös televisiosarja, *NCIS Rikostutkijat*, josta on tehty kaksi spin-off -sarjaa: *NCIS: Los Angeles* ja *NCIS: New Orleans*.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Naval Criminal Investigative Service Wikimedia Commonsissa

* Viralliset verkkosivut (englanniksi)
# Yhdysvaltain puolustushaarakomentajien neuvosto

Puolustushaarakomentajien neuvoston symboli
**Yhdysvaltain puolustushaarakomentajien neuvosto** (engl. *Joint Chiefs of Staff*, puhekielessä yleensä Joint Chiefs, lyhenne JCS) on Yhdysvaltain asevoimien pääesikunta, joka toimii siviilihallinnon neuvonantajana sotilasasioissa. Sen asemasta määrätään lailla ja sen jäseniä ovat neuvoston puheenjohtaja, varapuheenjohtaja ja puolustushaarojen komentajat.

Neuvoston nykyisenä puheenjohtajana toimii vuodesta 2025 kenraali Dan Caine.

## Historia

Presidentti Franklin D. Roosevelt perusti Yhdysvaltain puolustushaarakomentajien neuvoston toisen maailmansodan aikana. Ensimmäiseen neuvostoon kuuluivat George Marshall, Henry H. Arnold, Harold Stark ja Ernest J. King.

Toisen maailmansodan jälkeen neuvosto perustettiin virallisesti National Security Act -lailla, jonka presidentti Harry Truman allekirjoitti vuonna 1947. Merijalkaväen komentaja ei ollut neuvoston täysivaltainen jäsen ennen vuotta 1975, jolloin virkaan astui kenraali Louis H. Wilson. Varapuhemiehen virka perustettiin vuonna 1986 Goldwater-Nichols Act -lailla. Kenraali Colin Powell oli neuvoston ensimmäinen afroamerikkalainen puheenjohtaja.

## Katso myös

* Luettelo Yhdysvaltain puolustushaarakomentajien neuvoston puheenjohtajista

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yhdysvaltain puolustushaarakomentajien neuvosto Wikimedia Commonsissa
# Treaty of Alliance

Treaty of Alliance.
**Treaty of Alliance** (suom. *Liittoumien sopimus*, myös nimellä **The Treaty of Alliance with France**) oli Ranskan ja Yhdysvaltojen tekemä sopimus Yhdysvaltain vapaussodan aikaan. Sopimuksessa maat lupasivat toisilleen sotilaallista tukea, mikäli Britannia hyökkäisi jommankumman kimppuun. Treaty of Alliancen allekirjoittivat Ranskan silloinen kuningas Ludvig XVI ja Yhdysvaltain toinen mannermaakongressi 6. helmikuuta 1778.

## Lähteet
# American Academy of Arts and Sciences

| American Academy of Arts and Sciences |
| --- |
|  Akatemian päämaja. |
| Perustettu | 1780 |
| Tyyppi | tiedeyhteisö |
| Päämaja | Cambridge, Massachusetts |
| Toiminta-alue | Yhdysvallat |
| Aiheesta muualla |
| Sivusto |
| Infobox OKNimi-testi OK |

**American Academy of Arts and Sciences** on vuonna 1780 perustettu yhdysvaltalainen tiedeyhteisö, jossa vuonna 2006 oli 4 000 jäsentä ja 600 ulkomaista kunniajäsentä. Jäsenistössä on yli 170 nobelistia. Huhtikuussa 2006 yhteisö kutsui suomalaisen akatemiaprofessori Ilkka Hanskin ulkomaiseksi kunniajäsenekseen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*
# Tethered Aerostat Radar System

Tethered Aerostat Radar System (TARS)
**Tethered Aerostat Radar System** on kiintopalloon kiinnitetty valvontatutka.

Lockheed Martinin valmistamat helium–täytteiset 420K ja 275K pallot voivat vain yhdellä kaapelilla maahan kiinnitettynä nousta 4 600 metrin korkeuteen. Pallojen runko on polyuretaani päällysteistä Tedlar -kalvoa. Niiden tutkan kantama on 370 kilometriä, pallossa on mukana sille virtaa tuottava generaattori.

## Lähteet
# Brittiläinen 1. armeija

| Brittiläinen 1. armeija |
| --- |
|  |
| Toiminnassa | 1914–1918 1942–1943 |
| Valtio |  Yhdistynyt kuningaskunta |
| Puolustushaarat | Maavoimat |
| Koko | 2–4 armeijakuntaa |
| Sodat ja taistelut | * Länsirintama (ensimmäinen maailmansota)
* operaatio Torch
* Tunisian taistelut
 |
| Komentajat |
| Tunnettuja komentajia | Douglas Haig Sir Henry Rawlinson Kenneth Anderson |
| Infobox OK |

**Brittiläinen 1. armeija** oli Britannian armeijan yhtymä sekä ensimmäisessä että toisessa maailmansodassa. Se osallistui taisteluihin ensimmäisen maailmansodan länsirintamalla ja toisessa maailmansodassa taisteluihin Pohjois-Afrikassa. Armeijan joukot koostuivat brittiyksiköiden lisäksi muuan muassa ensimmäisessä maailmansodassa Intian ja Portugalin sekä toisessa maailmansodassa Yhdysvaltain ja Vapaan Ranskan joukoista.

## Ensimmäinen maailmansota

Ensimmäisessä maailmansodassa 1. armeija perustettiin 26. joulukuuta 1914 osaksi brittiläistä siirtoarmeijaa, kun siirtoarmeijan armeijakunnat jaettiin kahdeksi armeijaksi. Armeijan komentajaksi määrättiin kenraaliluutnantti Sir Douglas Haig ja siihen kuuluivat I, IV ja Intialainen armeijakunta. Armeija kärsi tappion Vimyn laaksossa toukokuussa 1916 ja kuukautta myöhemmin Fromellesissa. Vuonna 1917 armeijaan liitettiin Portugalin siirtoarmeijakunta. Seuraavana vuonna armeija osallistui hyökkäykseen, jonka tuloksena saksalaiset työnnettiin takaisin.

### Komentajat

* 1914–1915: kenraaliluutnantti Sir Douglas Haig
* 1915–1916: kenraali Sir Henry Rawlinson
* 1916: kenraalin Sir Charles Monro
* 1916–1918: kenraali Sir Henry Horne

## Toinen maailmansota

Armeija perustettiin toisessa maailmansodassa 6. heinäkuuta 1942 Largsissa Pohjois-Afrikan maihinnousua varten. Kenraaliluutnantti Sir Kenneth Andersonin komentama armeija nousi maihin Algerissa 9. marraskuuta, jolloin siihen kuuluivat V ja IX armeijakunnat.

Armeija lakkautettiin Tunisiassa 25. heinäkuuta 1943.

### Komentajat

* heinä–elokuu 1942: kenraaliluutnantti Edmond Schreiber
* elokuu 1942 – heinäkuu 1943: kenraaliluutnantti Kenneth Anderson

## Lähteet

* Joslen, H. F.: *Orders of Battle Second World War 1939-1945*.  Uckfield, East Sussex:  Naval Military Press, 1990.  ISBN 1843424746  (englanniksi)

### Viitteet
# Ydinjatke

Ydinjatkeen sijainti selkäytimen ja aivojen välissä
**Ydinjatke** (lat. *medulla oblongata*, vanh. *ydinjatkos*, *ytimenjatkos*) on aivosillan ja selkäytimen välissä sijaitseva aivojen alin osa, joka lasketaan kuuluvaksi aivorunkoon. Ydinjatkeessa on elintärkeitä keskuksia, jotka säätelevät muun muassa hengitystä ja verenkiertoa.

## Viitteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ydinjatke Wikimedia Commonsissa
# Viktorian risti

Viktorian risti -mitali
**Viktorian risti** (engl. *Victoria Cross, VC*) on Yhdistyneen kuningaskunnan korkein sotilasansiomitali. Se perustettiin kuningatar Viktorian hallituskauden aikana 19. tammikuuta 1856 Krimin sodan ansioiden palkitsemiseksi. Maaliskuussa 2015 Viktorian ristejä oli myönnetty 1 363 kappaletta 1 360 eri vastaanottajalle, joista yksi on vuonna 1921 palkittu yhdysvaltalainen tuntematon sotilas.

## Ulkonäkö ja valmistus

Kaikki Viktorian ristit valmistaa Hancocks and Co. -yhtiö. Osaan on käytetty metallia kiinalaisista tykeistä, joiden sanotaan vaihtelevasti olevan joko Krimin sodassa tai toisessa oopiumisodassa Britannian sotasaaliiksi saamia. Monesta muusta mitalista poiketen Viktorian ristejä ei valmisteta lyömällä, vaan valamalla.

Viktorian ristin paino on 0,87 unssia (24,67 grammaa) ja halkaisija 1,375 tuumaa (34,925 millimetriä). Etupuolella on kruunun päällä seisova leijona ja teksti FOR VALOUR (suom. *urhoollisuudesta*). Nauha on 1,5 tuumaa leveä ja karmiininpunainen. Ennen vuotta 1918 Viktorian ristit eroteltiin armeijan ja laivaston risteihin, sillä armeijalla eli maavoimilla nauha oli punainen ja laivastolla sininen.

## Historia

Ensimmäisenä mitalin *ansaitsi* merikadetti Charles Lucas, joka osallistui 1854 Bomarsundin ensimmäiseen taisteluun. Ensimmäisenä mitalinsaajana *julkistettiin* helmikuussa 1857 laivaston luutnantti Cecil Buckley. Ensimmäisenä Viktorian ristin *vastaanotti* Kuninkaallisen laivaston komentaja Henry Raby 26. kesäkuuta 1857 61 muun vastaanottajan joukosta mitalinjakotilaisuudessa Hyde Parkissa. Tarinan mukaan kuningatar Viktoria olisi uutta mitalia Rabyn rintaan kiinnittäessään iskenyt vahingossa sen neulan hänen rintaansa.

Toisen maailmansodan jälkeen risti on myönnetty 15 kertaa: neljä kertaa Korean sodasta, yhdelle henkilölle Indonesian–Malesian konfrontaatiosta, neljälle australialaiselle Vietnamin sodasta, kaksi kertaa Falklandin sodasta, kerran Irakin sodasta (2004) ja kolme kertaa Afganistanin sodasta. Vuonna 2015 oli elossa kymmenen Viktorian ristin saajaa.

Kolme henkilöä – Arthur Martin-Leake, Noel Chavasse ja Charles Upham – on ansainnut kaksi Viktorian ristiä.

## Palkittujen edut

Yleisen uskomuksen vastaisesti Britannian asevoimien ohjesääntöön ei kuulu määräystä, jonka mukaan Viktorian ristillä palkittua sotilasta olisi tervehdittävä tervehtijän ja palkitun sotilasarvoista riippumatta, mutta tapa on joka tapauksessa vakiintunut.

Viktorian ristillä palkittu on oikeutettu vuosieläkkeeseen, joka oli vuonna 2006 1 495 puntaa vuodessa ja joka nykyisin on 10 000 puntaa vuodessa. Eläke on verotonta tuloa.

## Lähteet

* Brazier, Kevin: *The Complete Victoria Cross: A Full Chronological Record of All Holders of Britain's Highest Award for Gallantry*.  Pen & Sword Military, 2010.  Teoksen verkkoversio. (englanniksi)

### Viitteet

## Kirjallisuutta

* Ashcroft, Michael: *Victoria Cross Heroes*.  Headline Review, 2007.  ISBN 978-0755316335  (englanniksi)

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Viktorian risti Wikimedia Commonsissa
# Vaha

Kynttilävaha voi olla steariinia tai parafiinia.
**Vaha** on fysikaalisilta ominaisuuksiltaan toisiaan muistuttavien, mutta koostumukseltaan erilaisten aineiden yhteisnimitys, jota käytetään muun muassa teknokemiallisiin tuotteisiin ja niiden valmistamiseen liittyvissä yhteyksissä. Alkuaan vahana pidettiin vain mehiläisvahaa ja kemiallisesti vahat määriteltiin pitkäketjuisten karboksyylihappojen ja pitkäketjuisten alkoholien estereinä. Myöhemmin vahoiksi on katsottu monet mehiläisvahan kaltaiset aineet, jotka ovat monimutkaisia kemiallisia seoksia. Vahoille on tunnusomaista helppo muokattavuus huoneenlämmössä, alhainen sulamispiste ja liukenemattomuus veteen.

Tärkein *eläinvaha* on mehiläisvaha, jota on käytetty yli kaksi tuhatta vuotta ennen ajanlaskun alkua. *Kasvivahoja* on tiettyjen kasvien hedelmien, kukkien, lehtien ja varsien pinnalla suojaamassa kasvia lämpötilan vaihteluilta ja hidastamassa veden haihtumista. Eräs kasvivaha on karnaubapalmun lehdistä saatava karnaubavaha, jonka sulamispiste on 84–85 astetta. *Mineraalivahat* ovat suurimmaksi osaksi suurimolekyylisiä hiilivetyjä. Luonnossa niitä on *fossiilivahoina*, maavahoina ja maaöljyssä. Fossiilivahaa on esimerkiksi montaanivaha ja tärkein maaöljystä saatava vaha on parafiini.

## Katso myös

* Rasvahappo
* Lipidit
* Kenkävoide

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vaha Wikimedia Commonsissa
# FN Browning M1903

| M1903 |
| --- |
|  |
| Tyyppi | itselataava pistooli |
| Valmistaja | FN Herstal |
| Valmistusmaa |  Belgia |
| Valmistusvuodet | 1903–1927 |
| Tekniset tiedot |
| Kaliiperi(t) | 9 mm Browning Long (9 × 20 mm SR) |
| Aseen pituus | 205 mm |
| Piipun pituus | 128 mm |
| Paino (tyhjänä) | 930 g |
| Lipas | tankolipas |
| Kapasiteetti | 7 tai 10 patruunaa |
| Ammuksen lähtönopeus | 318 m/s |
| Infobox OK |

**FN Browning M1903** (Browning No.2) on yhdysvaltalaisen John Moses Browningin suunnittelema massasulkuinen itselataava pistooli. Pistoolia valmisti belgialainen Fabrique Nationale de Herstal (FN) vuodesta 1903 lähtien. Sitä valmistettiin vuosien 1903–1927 välillä 58 442 kappaletta. M1903 oli palveluskäytössä Paraguayn, Ruotsin, Suomen, Turkin, Venäjän ja Viron armeijoissa.

## Husqvarna m/1907

Saksalaisten otettua FN:n tehtaan haltuunsa vuonna 1914 pistoolien toimitukset Ruotsin armeijalle katkesivat. Tämän seurauksena Husqvarna Vapenfabrik aloitti lisenssivalmistuksen mallinimellä Husqvarna m/1907, valmistaen asetta vuosien 1917–1942 välillä 94 731 kappaletta.

## Käyttö Suomessa

Suomen sisällissodan peruina M1903-pistooleja kertyi puolustusvoimien haltuun alle 100 kappaletta, lähinnä maassa olleita venäläisjoukoilta takavarikoituina. Ne pysyivät varastoituina jatkosotaan asti, jolloin ne yhdessä talvisodan ruotsalaisilta vapaaehtoisilta jääneiden 860 Husqvarna m/1907 -pistoolien kanssa jaettiin etulinjan joukoille nimikkeillä 9,00 pist/07 FN ja 900 PIST 07 FN.

## Lähteet

* Thompson, Leroy: *The Browning High-Power Pistol*.  Bloomsbury Publishing, 2020.  ISBN 978-1-4728-3809-4  (englanniksi)

## Viitteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta FN Browning M1903 Wikimedia Commonsissa

* Jaeger Platoon: Finnish Army 1918–1945 Revolvers & Pistols Part 3
* Modern Firearms
# Linnoitus

Hohensazburgin linnoitus sijaisee Itävallassa.
**Linnoitus** on sotilaallinen rakennus tai rakennelma, joka on tarkoitettu alueen puolustamiseksi sodan aikana. Linnoituksia on käytetty myös vallanpitäjien vallan vahvistamiseen rauhan aikana.

Linnoitukset voidaan jakaa kenttälinnoituksiin, jollaisia sotilaat voivat rakentaa sodan aikana paikalla olevasta materiaalista, ja rauhan aikana rakennettaviin kantalinnoituksiin.

## Esihistorialliset linnoitukset

Varhaisimmat linnoitukset koostuivat suojaavasta maavallista ja sen viereen kaivetusta vallihaudasta. Niitä tehtiin paikkoihin, joissa maastonmuodot antoivat jo luonnostaan melko hyvän suojan. Joillakin alueilla, kuten Saksassa, tehtiin puunrungoista paaluvarustuksia.

## Keskiajan linnoitukset

Keskiajan linnoituksissa oli korkeat muurit ja tornit, joista voitiin ampua tai heittää aseita hyökkääjien päälle. Niitä vastaan voitiin hyökätä joko yrittämällä kaivaa käytävä muurin alle, iskeä siihen muurinmurtajalla tai rakentaa siirrettävä hyökkäystorni, joka oli yhtä korkea kuin puolustajan tornit.

## Tykkejä vastaan suojaavat linnoitukset

Kun sodankäynnissä alettin käyttää tykkejä, vanhemmat linnoitukset eivät riittäneet suojaksi. Italiassa kehitettiin 1500-luvun alussa italialaissotien aikana bastionijärjestelmä. Säännönmukainen bastioni on takaa avoin viisikulmio, joka työntyy eteen vallihautaan. Bastionin muoto mahdollisti tulituksen useaan suuntaan, myös pitkin vallihautaa. Jokainen bastioni pystyi tukemaan tulellaan viereisiä linnoituksen osia.

Bastionien merkitys väheni 1700-luvun lopulla, kun alettiin rakentaa kaponieerijärjestelmiä ja ne vakiintuivat 1800-luvulla. Kaponieeri oli pieni umpeen rakennettu varustus, joka on tarkoitettu joko vallihaudan tai muun puolustuslinjan lähipuolustukseen vihollisen rynnäkön aikana.

Bastioni- ja kaponieerilinnoitusten komeat muurit toimivat osittain myös vihollisen pelotuksessa. Kun sodankäynti siirtyi liikkuvan tykistön käyttämiseen, linnoituksia pyrittiin piilottamaan maastoon.

## Nykyajan linnoitukset

### Juoksuhaudat

Yhdysvaltojen sisällissodassa molemmat osapuolet käyttivät kenttälinnoitteita enemmän kuin koskaan aikaisemmin. Vallatut alueet linnoitettiin heti mukana kannettujen kirveiden ja lapioiden avulla. Ensin kaivettiin konekivääripesäkkeet ja sitten ne yhdistettiin juoksuhaudoin. Ensimmäisen maailmansodan alla kenraalit uskoivat uusien tuliaseiden ratkovan sodan nopeasti, mutta sen sijaan rintamat jämähtivät juoksuhautoihin yli kahdeksi vuodeksi.

### Toinen maailmansota

Maailmansotien välisenä aikana monet Euroopan maat rakensivat laajoja puolustuslinjoja. Suurin oli ranskalaisten Maginot-linja, joka ulottui Sveitsin rajalta Belgian rajalle. Sen betoni oli vahvempaa kuin koskaan ennen oli käytetty, siinä oli suuria piilotettuja tykkejä, teräspalkit ja miinakentät suojasivat tankeilta. Isoja osia linnoituksista oli maan alla.

### Väestönsuojat

Väestönsuojat suunniteltiin aluksi suojaamaan siviiliväestöä ilmapommituksilta. Kylmän sodan aikana niitä varustettiin myös ydinsodan varalle.

## Lähteet
# Kommunardi

Surmattuja kommunardeja arkuissaan 1871.
**Kommunardi** (ransk. *communard*) tarkoittaa Ranskassa vuonna 1871 toimineen lyhytikäisen Pariisin kommuunin kannattajaa.

The Communards on 1980-luvulla vaikuttanut brittipop-yhtye.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kommunardi Wikimedia Commonsissa
# Paaluvarustus

Neoliittisen paaluvarustuksen ennallistus.
**Paaluvarustus** eli **palisadi** on puolustustarkoitukseen rakennettu paaluaita. Nimitys tulee ranskan sanasta *palissade*, alun perin latinan sanasta *palus*, tolppa tai paalu. Suomessa paaluvarustuksesta on käytetty myös nimitystä **hakuli**.

Paaluvarustus rakennetaan yleensä 15–30 senttiä paksuista ja 2–4 metriä pitkistä, yläosastaan teroitetuista puunrungoista, jotka isketään vieri viereen maahan.Paaluvarustuksen etuna on, että se voidaan rakentaa nopeasti helposti saatavilla olevista materiaaleista. Se ei kuitenkaan kestä piirityskoneita, ja paaluvarustus voidaan myös helposti polttaa.

Muinaisina aikoina paaluvarustukset olivat yleisiä, ja esimerkiksi roomalaisten sotilasleirien ympärille rakennettiin aina paaluvarustus. Puurakenteista paaluvarustusta käytettiin sekä kaupunkien että sotilaslinnoitusten suojana muun muassa antiikin Kreikassa ja Roomassa sekä Pohjois-Amerikan Mississippin alueen alkuperäisväestön kulttuurissa. Usein paaluvarustus saatettiin rakentaa maavallin päälle tai palisadia ympäröi vallihauta. Paaluvarustus saatettiin rakentaa myös vallihautaan tai rantaveteen estämään aluksia pääsemästä rantaan. Keskiajalla linnojen suojaksi rakennettiin aluksi väliaikainen paaluvarustus, joka korvattiin vähitellen kivimuurilla.

## Lähteet

* Annukka Aikio ja Rauni Vornanen: Uusi sivistyssanakirja. Kustannusosakeyhtiö Otava 1993. ISBN 951-1-11365-8.
* Paavo Castrén ja Leena Pietilä-Castrén: Antiikin käsikirja. Otava 2000. ISBN 951-1-12387-4.

### Viitteet
# Laskusilta

Laskusillan toiminta.
**Laskusilta** (myös **nostosilta**) on yleensä linnojen puolustusvälineenä käytettävä silta, jonka voi nostaa ylös. Sen tarkoitus on estää vihollisen pääsy sisälle linnaan. Laskusilta on yleensä vallihaudan päällä. Nykyään laskusiltoja ei enää käytetä puolustustarkoitukseen.

Laskusilta on keskiaikainen keksintö. Nykyaikaisissa laskusilloissa on sähköllä toimiva vinssi, joka nostaa ja laskee sillan. Keskiaikaisissa silloissa vinssiä pyöritettiin käsivoimilla.

Myös laivoissa käytetään laskusiltoja helpottamaan maihinnousua.
Laskusiltaa ei tule sekoittaa nostosiltaan.

## Katso myös

Läppäsilta

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Laskusilta Wikimedia Commonsissa
# Luola

Chýnovsin luolat lähellä Chýnovin kaupunkia, Tšekissä.
Luola Saltan maakunnassa Argentiinassa.
Kungasgrottan (Kuninkaanluola) Ångermanlandin Skulebergetissä, Ruotsissa.
Högbergetin luola Kirkkonummella.
**Luola** on kallioperässä tai maaperässä oleva luonnonvoimien muodostama onkalo. Monet eläimet ja alkukantaiset ihmiset ovat eläneet luoliin rakentamissaan pesissä. Ihmisistä luolia ovat käyttäneet esimerkiksi sotapakolaiset, shamaanit, rikolliset, saarnaajat ja erakot. Luolat ovat toimineet myös kirkkoina. Luolien tutkimista kutsutaan speleologiaksi.

## Luolien synty

Luolat jaetaan alkuperän perusteella primääriluoliin ja sekundäärisiin luoliin. Primääriluola muodostuu samalla kun kivi sen ympärillä muuttuu kiinteäksi (esimerkiksi laavatunneli), sekundäärinen luola taas muodostuu ympäröivän kiven jo kiinteydyttyä tai kerrostuttua. Suurin osa luolista on sekundäärisiä, ja sekundääriluolia voi syntyä monella eri tavalla.

Esimerkiksi kalkkikiveen muodostuu karstiluolia veden syövyttäessä kalkkikiveen onkalon. Kiviainekseen, joka ei sisällä kalsiumkarbonaattia (esimerkiksi graniitti), ei vesi voi syövyttää onkaloita, mutta vaikkapa jääkauden aiheuttamat maankuoren liikkeet saattavat halkoa kalliota tai pinota lohkareita röykkiöiksi siten, että lohkareiden väliin muodostuu koloja. Mikäli tällainen kolo on riittävän suuri, se voidaan katsoa luolaksi.

Susiluola Kristiinankaupungissa.
## Luolat Suomessa

Suomen graniittivoittoisessa kallioperässä primääriluolia ei esiinny ja monet sekundääriluolatyypitkin ovat harvinaisia. Suomessa luolaksi määritellään kallioperän tai maaperän onkalo, johon mahtuu mukavasti ainakin 2–3 ihmistä, tai kalliolipat tms. suuret tilat, joiden alle voi leiriytyä ainakin 10 ihmistä. Myös pienempi onkalo, jolla on geologista tai historiallista arvoa, voidaan laskea luolaksi.

Tyypillisimpiä luolia Suomessa ovat jääkauden muovaamat lohkareluolat, esimerkiksi Pahojärven piilokirkko. Suomessa on löydetty noin 1 000 luolaa.

## Katso myös

* Luolatutkimus
* Luolasukellus
* Sarawakin onkalo
* Torholan luola

## Lähteet

## Kirjallisuutta

* Kesäläinen, Tuomo & Kejonen, Aimo ym.: *Suomen luolat*.  Helsinki:  Salakirjat, 2015.  ISBN 978-952-5774-80-1

## Aiheesta muualla

* Suomen luolaseura
* Suomen luolat Retkipaikassa