# Kaltšikjoen taistelu

| Kaltšikjoen taistelu |
| --- |
| Osa Mongolien hyökkäykset Venäjälle |
|  Mongolien eteneminen Georgiasta Kaltšikjoelle |
| Päivämäärä | 31. toukokuuta 1223 |
| Paikka | Kaltšykjoki, nyk. Ukraina |
| Lopputulos | Mongolien voitto |
| Aluemuutokset | *ei aluemuutoksia* |
| Vaikutukset | Kiovan Rusin suuriruhtinaskunnan heikkeneminen |
| Osapuolet |
| Mongolivaltakunta | Kiovan ruhtinaskunta Galitsian ja Volynian ruhtinaskunta Tšernigovin ruhtinaskunta Smolenskin ruhtinaskunta Turovin ja Pinskin ruhtinaskunta |
| Komentajat |
| Jebe Subutai bronici päällikkö Ploscânea | Mstislav 'Urhea' Mstislavitš, Galitsian ja Toršeskin ruhtinas Mstislav III, Kiovan suuriruhtinas (vangittiin ja surmattiin) Daniel Romanovitš, Volynian ruhtinas Mstislav II Svjatoslavitš, Tšernigovin ja Kozelskin ruhtinas (kaatui taistelussa) Andrei Ivanovitš, Turovin ja Pinskin ruhtinas (kaatui taistelussa) Vladimir IV Rurikovitš, Ovrutšin ruhtinas Jarun, Galitsian voivodi kumaani kaani Köten |
| Vahvuudet |
| ~ 20 000 | 20 000 – 30 000 |
| Tappiot |
| *vähäiset* | 20 000 – 30 000 |
| Infobox OKNimi-testi OK |

**Kaltšikjoen taistelu** (ukr. Битва на річці Калка), myös **Kalkajoen taistelu**, oli nykyisen Ukrainan alueella käyty taistelu, jossa mongolit sekä Kiovan ruhtinaat kohtasivat 31. toukokuuta 1223. Nykytiedon valossa taistelu on käyty Azovanmereen laskevan Kaltšykjoen varrella.

## Tausta

Mongolien 20 000 sotilasta käsittävä armeija marssi Jeben ja sotapäällikkö Subutain johdolla Kaspianmeren etelärannikkoa myöten kohti Georgian kuningaskuntaa, minkä jälkeen mongolit taistelivat useita turkkilaisia heimoja, kuten alaaneja, kiptšakkeja ja kumaaneja, vastaan. Osa kumaaneista onnistui pakenemaan länteen ja pyysi apua Kiovan ruhtinailta mongolien pysäyttämiseksi.

Ruhtinaat kokosivat kumaanien kanssa arviolta 20 000 – 30 000 sotilaan vahvuisen armeijan, mutta ruhtinaat marssivat erillisinä osastoinaan kaukana toisistaan. Ruhtinaiden liittoumaan tulivat mukaan Kiovan ja Vladimirin suuriruhtinaskunnat sekä Novgorodin, Galitsian ja Volynian, Turovin ja Pinskin ruhtinaskunta sekä Tšernihivin ja Smolenskin ruhtinaskunnat. Yhteensä liittoon kuului parisen kymmentä eritasoista ruhtinasta ja hallitsijaa.

Aluksi mongolit lähettivät ruhtinaille viestin, jonka mukaan näiden tulisi pysyä erossa konfliktista, joka koski vain mongolien ja kumaanien välistä sotaa. Mongolien viestinviejät teloitettiin, mutta näiden mukana tulleet muslimitulkit päästettiin menemään. Viestinviejän tappaminen oli mongoleille aina selvä provokaatio ja osoitus siitä, että sota oli ainoa jäljellä oleva vaihtoehto.

## Taistelu

Ensimmäinen kohtaaminen tapahtui Dneprin rannalla, jossa mongolit yrittivät saartaa ruhtinaiden liittouman tässä kuitenkaan onnistumatta. Subutain käskystä mongolit uhrasivat tuhannen sotilaan vahvuisen osaston, jotta loput armeijasta voisi ylittää joen turvallisesti. Ruhtinaat väittelivät pitkään siitä, miten heidän tulisi jatkaa tästä: seuratako mongoleja joen yli vai muodostaa selkeä rintama joen varrelle. Kumaanien halu kostaa aiemmat tappiot johti lopulta siihen, että liittouma päätti edetä ja kohdata mongolit taistelussa. Seuraavat yhdeksän päivää mongolit teeskentelivät vetäytyvänsä. Ruhtinaiden liittouma pidettiin lähellä mongoleja, jotka jättivät tahallaan arvotavaraa ja vankeja jälkeensä, minkä vuoksi liittouma uskoi näiden yrittävän keventävän lastiaan pakomatkalla.

Kun mongolit ylittivät Kaltšikjoen, kumaanit olivat aivan näiden kintereillä, mutta suurin osa ruhtinaista oli selkeästi paljon kauempana. Kun kumaanit pääsivät joen yli, mongolit kääntyivät ympäri ja hyökkäsivät pahaa-aavistamottomien kumaanien kimppuun. Tämän jälkeen mongolit ylittivät joen taas ja hyökkäsivät ruhtinaiden kimppuun, jotka taistelivat yksittäisinä joukkoina ennemmin kuin yhtenäisenä armeijana. Mongolien onnistui lopulta saartaa liittouma, kun nämä vetäytyivät Kiovan suuriruhtinas Mstislav III:n johdolla läheiselle kukkulalle ja ympäröivät sen toisiinsa linkittyvillä vaunuilla. Saarto kesti kolme päivää, jonka jälkeen ruhtinaiden oli pakko antautua juomaveden loputtua. Subutai jätti tahallaan pienen aukon, jota pitkin osa liittouman sotilaista pyrki epätoivoisesti pakenemaan, mutta mongolien jousimiehille nämä olivat vain helppoja maalitauluja.

Kaltsikjoen taistelun ryhmitys. 1) Kiovan Mstislav III Romanovitšin joukot 2) Tšernigovin Mstislav Svjatoslavitšin joukot 3) Kurskin Oleg Svjatoslavitšin joukot 4) Galitsian Mstislav 'Urhean' joukot 5) Volynian Daniel Romanovitšin joukoot; 6) Jarunin kumaanijoukot 7) Subedein ja Jeben mongolijoukot 8) Ploscânean brodnicijoukot
Kiinnijääneet ruhtinaat otettiin sotavangeiksi, mutta koska mongolien perinteiden mukaan he eivät saaneet vuodattaa jalosukuisten verta, nämä piti teloittaa muulla tavalla. Mongolikenraalien kerrotaan pitäneen voitonjuhlansa lankkujen päällä, jonka alla Kiovan ruhtinaat, joita kuoli noin 12 sekä suuriruhtinas Mstislav III, murskautuivat kuoliaiksi.

Mongolien tappiot taistelun jäljiltä olivat hyvin vähäiset. Sen sijaan ruhtinaiden liittoutuman tappioiksi arvioidaan 20 000–30 000 miestä, mutta joka tapauksessa noin 90 % liiton sotilaista kuoli tai joutui sotavangiksi.

Kaltšikjoen taistelu kuvattuna Iivana Julman kuvakronikassa 1568
## Seuraukset

Mongolit eivät niinkään laajentaneet valtakuntaansa Kaltšikjoen taistelun ansiosta, mutta onnistuivat keräämään arvokasta tietoa Euroopasta, mikä auttoi muun muassa sotapäällikkö Subutaita, kun tämä 1240-luvulla palasi valloittamaan Eurooppaa. Taistelun jälkeen mongolit jatkoivat ryöstöretkeä pitkin nykyistä Ukrainaa, kunnes palasivat Volgan kautta Mongoliaan.

## Viitteet