Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Huumekartelli

**Huumekartelli** on laaja ja monimutkainen järjestö, joka koostuu useista huumeita valmistavista, kuljettavista ja myyvistä järjestöistä sekä erilaisiin huumekauppaa tukeviin tarkoituksiin perustetuista soluista. Huumekartelli saattaa olla vain löyhä sopimus tai liikeyritystä muistuttava järjestelmä. Huumekartelli luo aina huumeiden kuljetustien ja siksi toimii sekä huumeiden tuotanto-, jalostus- että kulutusalueilla. Esimerkiksi Latinalaisen Amerikan huumekartellit ulottuvat Yhdysvaltoihin asti. Voimakkailla huumekartelleilla saattaa olla suuri yhteiskunnallinen merkitys huumeiden tuotantomaassa. Vaikka aina ei ole kyse kartellista talouselämän kilpailunrajoittamisen merkityksessä, puhutaan huume-alan monialayrityksistä yleensä kartelleina.

1980-luvulla tulivat suuren yleisön tietoon Kolumbian huumekartellit ja huumekauppaa käyvät sissit. Kolumbiassa muun muassa Calin ja Medellínin huumekartellien johtajista tuli 1980-luvulla yhteiskunnallista vaikutusvaltaa saaneita ”huumeparoneja”, joista tunnetuin oli Medellinin kartellin johtaja Pablo Escobar.

2000-luvulla ovat tulleet erityisen tunnetuksi Meksikon huumekartellit, joita vastaan oli 2000-luvun lopussa käynnissä sota. Meksikon merkittävin kartelli oli Sinaloan huumekartelli, mutta 2012 raportoitiin Zetasin kasvaneen sitä suuremmaksi. Meksikolaiset toimivat myös Etelä-Amerikassa.

## Lähteet
# Europol

| Euroopan unionin lainvalvontayhteistyövirasto |
| --- |
| Europol |
|  |
|  Viraston pääkonttori Haagissa. |
| Perustettu | 1999 |
| Tyyppi | Erillisvirasto |
| Toimivalta | Euroopan unioni |
| Sijainti | Haag, Alankomaat |
| Johtaja | Catherine De Bolle |
| Työntekijöitä | Yli 900 |
| Aiheesta muualla |
| Sivusto |
| Infobox OK |

Europolin jäsenvaltiot tummansinisellä, vaaleammalla värillä jäseniksi pyrkivät valtiot.
**Europol** eli **Euroopan unionin lainvalvontayhteistyövirasto** (entiseltä nimeltään **Euroopan poliisivirasto**) on Euroopan unionin lainvalvontaviranomainen, joka toimii EU:n jäsenvaltioiden poliisiorganisaatioiden yhteenliittymä. Europol aloitti toimintansa vuonna 1999, ja sen päämaja sijaitsee Haagissa, Alankomaissa. Vuoden 2010 alusta Europolista tuli EU:n erillisvirasto.

Sen päätavoitteita ovat huumekaupan, laittoman maahanmuuton, kyberrikollisuuden, ihmiskaupan, rahanpesun sekä muunlaisen rajat ylittävän rikollisuuden estäminen. Europol koordinoi jäsenmaissa yhtä aikaa tapahtuvien poliisioperaatioiden, kuten lapsipornoratsioiden, järjestelyt.

Europolin päämaja vuosina 1994–2011 Haagissa, kuvassa 2007
Joulukuussa 2019 Europolilla oli noin 1 300 työntekijää. Yhteyshenkilönä (engl. *liaison officer*) toimii 220 henkilöä ja rikosanalyytikkona noin 100 henkilöä. Suurten EU-maiden yhteyshenkilöt muodostavat kukin oman yhteystoimiston. Yhteyshenkilöt työskentelevät myös esimerkiksi Interpolin kanssa. Suomella on Europolissa kolme yhteyshenkilöä. Yksi poliisista, yksi Suomen rajavartiolaitokselta ja yksi Tullista. Lisäksi vakavan ja järjestäytyneen rikollisuuden torjuntakeskuksen johtajana on toiminut suomalainen Jari Liukku vuodesta 2017 alkaen.

Europolin perustamisen tarve nousi esille 1970-luvulla. Tällöin EU-maiden sisä- ja oikeusministerit perustivat keskinäisen Trevi-ryhmän erityisesti terrorismin vastaiseen toimintaan. Vuoden 1991 Eurooppa-neuvoston kokouksessa Luxemburgissa liittokansleri Helmut Kohl toi esille EU-maiden yhteisten poliisivoimien tarpeen Yhdysvaltojen FBI:n mallin mukaisesti. Vuoden 1992 Maastrichtin sopimuksessa muotoiltiin EU:n tehtävistä kolme pilaria, joista yhteen sijoitettiin poliisiyhteistyö terrorismia ja huumekauppaan vastaan ja ehdotettiin Euroopan poliisiviraston perustamista. Vuonna 1993 päätettiin, että virasto tullaan sijoittamaan Haagiin, josta se sai käyttöönsä Kansainvälisen rikostuomioistuimen rakennuksen. Vuonna 1997 Amsterdamin sopimuksessa Europol sai nykyisen muotonsa ja tehtävänsä ja se aloitti toimintansa 1999. Europolia varten rakennettu oma toimitalo valmistui vuonna 2010.

Toukokuusta 2018 alkaen Europolin johtajana on toiminut belgialainen Catherine De Bolle. Hän on ensimmäinen tehtävää hoitava nainen.

## Katso myös

* Euroopan unionin erillisvirastot

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Europolin kotisivut
* Europol Media Corner
# Ekoterrorismi

**Ekoterrorismi** on väkivaltaa tai voimankäyttöä, jonka tavoitteena on herättää väestössä pelkoa ja saada sitä kautta muutoksia hallituksen ympäristöpolitiikkaan.

## Toiminta

Ekoterroristit kohdistavat kampanjansa usein valtion toimintaa vastaan, mutta joskus myös yksityisiä yrityksiä vastaan. He harjoittavat muiden aktivistien tavoin myös rauhanomaisia mielenosoituksia, protesteja, kansalaistottelemattomuutta ja lobbausta, sekä levittävät tietoa valtion ja yritysmaailman toimien haitallisesta vaikutuksesta ympäristöön. Sen lisäksi he kuitenkin harjoittavat myös ihmisiin ja omaisuuteen kohdistuvaa vahingontekoa, toisin kuin rauhanomaiset aktivistit. Ekoterroristit pyrkivät saamaan aikaan tilanteen, jossa vastustetun ympäristöpolitiikan toteuttamisen hinta nousee sen hyötyjä korkeammaksi. Väkivallan ja omaisuuden hävittämisen he perustelevat sillä, että se on pieni hinta suuremman ekokatastrofin välttämisestä.

Ekoterroristit ovat harjoittaneet esimerkiksi tuhopolttoja, kalastussiimojen katkomista ja koneiden sabotointia. Metsien hakkuuta vastustavat ekoterroristit saattavat iskeä metallipiikkejä puihin, jotta niiden kaataminen vahingoittaisi moottorisahoja tai metsureita. Ekoterrorismin aiheuttamat kuolonuhrit ovat useimmiten syntyneet sabotaasien tai tuhopolttojen seurauksena.

Ekoterroristit ovat ideologialtaan usein syväekologeja, jotka pitävät kaikkea elämää yhtä arvokkaana eivätkä usko eläinlajien arvojärjestykseen. Ekoterrorismi on eri asia kuin ympäristöterrorismi. Ekoterroristit pyrkivät suojelemaan ympäristöä eivätkä vahingoittamaan sitä. Ympäristöterroristit sen sijaan hyökkäävät ympäristöä vastaan ottamalla kohteekseen valtion luonnonvarat, kuten vesivarat tai metsät.

## Historia

Ekoterrorismi nousi 1970-luvulla ympäristöliikkeestä ja muista yhteiskunnallisista liikkeistä. Ekoterroristien järjestöt ovat usein löyhästi järjestäytyneitä, eikä niillä ole paljonkaan sisäistä viestintää.

Yhdysvalloissa ekoterroristeiksi on kutsuttu muun muassa Eläinten vapautusrintamaa, Maan vapautusrintamaa, PETA-eläinsuojelujärjestöä sekä valaanpyyntiä vastustavaa Sea Shepherd Conservation Societya.

Suomeen ekoterroristista aktivismia saapui 1990-luvulla ja maassa on tapahtunut joitakin yksittäisiä Eläinten vapautusrintaman nimissä tehtyjä iskuja. Suojelupoliisin mukaan iskuja tapahtuu harvoin eikä Suomessa voida puhua ekoterrorismin aallosta.

## Lähteet