# Indoeurooppalainen kantakieli

Kantaindoeuroopan puhuma-alue kurgaaniteorian mukaan.
**Indoeurooppalainen kantakieli** eli **kantaindoeurooppa** on oletettu eli hypoteettinen kantakieli, josta indoeurooppalaiset kielet ovat aikaa myöten eriytyneet. Indoeurooppalaisia kieliä tutkiva kielitieteen ala on indoeuropeistiikka.

Indoeurooppalaista kantakieltä puhuttiin noin 6000 vuotta sitten. Puhujien kotiseudusta on erilaisia teorioita. Yleisimmin hyväksytty teoria on niin sanottu kurgaaniteoria, joka sijoittaa indoeurooppalaiset nykyisen Ukrainan ja eteläisen Venäjän aroille Mustanmeren pohjoispuolelle.

Indoeurooppalaisella kantakielellä uskotaan olleen murteita. Siitä on kyetty mallintamaan noin 1 500 leksikaalista osaa, mikä on kuitenkin vain murto-osa kielen koko sanastosta. Mallintamista alettiin tehdä 1850-luvulla.

## Päähaarat

*Pääartikkeli: Indoeurooppalaiset kielet*
Kantaindoeuroopasta polveutuvat kielet voidaan muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta jakaa kymmeneen päähaaraan:

1. Anatolialaisiin kieliin (sammunut)
2. Indoiranilaisiin kieliin
3. Helleenisiin kieliin
4. Itaalisiin kieliin
5. Kelttiläisiin kieliin
6. Germaanisiin kieliin
7. Armenialaisiin kieliin
8. Tokaarilaisiin kieliin (sammunut)
9. Baltoslaavilaisiin kieliin
10. Albanialaisiin kieliin

## Fonologia

### Konsonantit

Indoeurooppalaisen kantakielen äänneoppi on mallinnettu etupäässä vanhimpien indoeurooppalaisten kielten pohjalta, joissa arkaaiset piirteet ovat säilyneet parhaiten. Tällaisia ovat esimerkiksi sanskrit, avestan kieli, muinaiskreikka, latina, muinaiskirkkoslaavi, liettuan kieli, gootin kieli, heetin kieli, muinaisiiri, tokaari A ja B, klassinen armenian kieli sekä albanian kieli. Marginaalifoneemit on merkitty taulukoissa sulkeiden sisään.

Konsonantit|  | Labiaali | Koronaali | Palataali | Velaari | Labiovelaari | Laryngaali |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nasaalit | \*m | \*n |  |  |  |  |
| Klusiilit | Soinnittomat | \*p | \*t | \*ḱ | \*k | \*kʷ |  |
| Soinnilliset | (\*b) | \*d | \*ǵ | \*g | \*gʷ |  |
| Aspiroidut | \*bʰ | \*dʰ | \*ǵʰ | \*gʰ | \*gʷʰ |  |
| Frikatiivit |  | \*s |  |  |  | \*h₁, \*h₂, \*h₃ |
| Approksimantit |  | \*l, \*r | \*y |  | \*w |  |

#### Frikatiivit

Kantaindoeuroopan foneemilla \*s oli allofoni \*z, joka esiintyi ennen soinnillisia klusiileja.

#### Laryngaalit

Niin kutsuttujen *laryngaalien* tarkka foneettinen asu on kiistanalainen. Yhden näkemyksen mukaan \*h₁ toteutui [h]-äänteenä*,* \*h₂ toteutui [ħ]-äänteenä ja \*h₃ toteutui [ʕ]-äänteenä.

### Vokaalit

Vokaalit ja diftongit| Vokaalit | Lyhyet | (\*a) | \*e | \*o |  |  |  |
| Pitkät |  | \*ē | \*ō |  |  |  |
| Diftongit | (\*ay) | \*ey | \*oy | (\*aw) | \*ew | \*ow |
|  | \*ēy | \*ōy |  | \*ēw | \*ōw |

Kielitypologiselta näkökannalta indoeurooppalaisen kantakielen vokaalijärjestelmä vaikutti varhaisessa vaiheessa olevan epätyypillinen, sillä on mahdollista, että vokaalifoneemeja oli vain kaksi: \*e ja \*o.

## Morfologia

### Nominit

Substantiiveilla oli kolme kieliopillista sukua: maskuliini, feminiini ja neutri.

Kieliopillisia lukuja oli kolme: yksikkö, kaksikko ja monikko.

Sijamuotoja oli kahdeksan: nominatiivi, genetiivi, datiivi, akkusatiivi, vokatiivi, lokatiivi, instrumentaali ja ablatiivi. Adjektiivit taipuivat samoin kuin substantiivit.

Sanan *\*h₂stḗr* 'tähti' rekonstruoitu taivutusparadigma Ringen (2006) mukaan:

|  | Yksikkö | Duaali | Monikko |
| --- | --- | --- | --- |
| Nominatiivi | h₂stḗr | h₂stérh₁e | h₂stéres |
| Vokatiivi | h₂stḗr | h₂stérh₁e | h₂stéres |
| Akkusatiivi | h₂stérm̥ | h₂stérh₁e | h₂stérn̥s |
| Instrumentaali | h₂stréh₁ |  | h₂str̥bʰí |
| Datiivi | h₂stréy |  | h₂str̥mós |
| Ablatiivi | h₂strés |  | h₂str̥mós |
| Genetiivi | h₂strés |  | h₂str̥óHom |
| Lokatiivi | h₂stér(i) |  | h₂str̥sú |

Sanan *\*h₂wĺ̥h₁neh₂* 'villa' rekonstruoitu taivutusparadigma Ringen (2006) mukaan:

|  | Yksikkö |
| --- | --- |
| Nominatiivi | h₂wĺ̥h₁neh₂ |
| Vokatiivi | h₂wĺ̥h₁n[a] |
| Akkusatiivi | h₂wĺ̥h₁neh₂m(-ām) |
| Instrumentaali | h₂wĺ̥h₁neh₂(e)h₁ |
| Datiivi | h₂wĺ̥h₁neh₂ey |
| Ablatiivi | h₂wĺ̥h₁neh₂s |
| Genetiivi | h₂wĺ̥h₁neh₂s |
| Lokatiivi | h₂wĺ̥h₁neh₂(i) |

### Verbit

Verbejä on vaikeampi mallintaa kuin muita sanaluokkia, sillä varhaistenkin indoeurooppalaisten kielten verbijärjestelmät poikkeavat toisistaan.

Luvut olivat yksikkö, kaksikko ja monikko. Persoonat olivat ensimmäinen, toinen ja kolmas. Aspektit olivat preesens, aoristi ja perfekti. Pääluokat olivat aktiivi ja mediopassiivi. Tapaluokkia oli neljä: indikatiivi, imperatiivi, optatiivi ja subjunktiivi.

### Vokaalivaihtelu

Vokaalivaihtelut olivat tyypillisiä.

## Lähteet

* Kapović, Mate (toim.): *The Indo-European Languages*.  Routledge, 2017.  ISBN 978-0-415-73062-4  (englanniksi)
* Ringe, Donald: *From Proto-Indo-European to Proto-Germanic*.  Oxford University Press, 2006.  ISBN 978-0-19-928413-9  (englanniksi)
* Fortson, Benjamin: *Indo-European Language and Culture: An Introduction*.  Blackwell Publishing, 2004.  ISBN 978-1-4051-0316-9  (englanniksi)

### Viitteet