Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Edussana

**Edussana** on kieliopissa lausekkeen keskeisin sana, jonka mukaisesti koko lauseke käyttäytyy lauseessa. Edussana ja koko lauseke sopivat samanlaisiin lauseyhteyksiin: esimerkiksi lauseke *punaisen auton kuljettaja* voi esiintyä lauseessa samassa asemassa kuin sen edussana *kuljettaja* yksinään. Edussana ilmaisee usein lausekkeen keskeisimmän merkityssisällön.

Edussana "edustaa" lausekettaan siten, että se kantaa lauseyhteyden lausekkeelta edellyttämiä piirteitä. Edussana on esimerkiksi lauseyhteyden määräämässä taivutusmuodossa: *Puhuin* [*punaisen auton kuljettaja**lle]. Tosin myös lausekkeen muut sanat voivat kongruenssin vuoksi taipua edussanan mukana: *Puhuin* [*vihaise**lle** kuljettaja**lle].

Edussana on yleensä lausekkeen pakollinen osa, lukuun ottamatta elliptisiä tapauksia.

Lausekkeet nimetään yleensä edussanan sanaluokan mukaan. Esimerkiksi *punaisen auton kuljettaja* on substantiivilauseke (NP), jonka edussana *kuljettaja* on substantiivi (N). *Erittäin suuri* on adjektiivilauseke (AP), jonka edussana *suuri* on adjektiivi (A). Esim: Kuljetan punaista \*autoa\*.

## Edussana ja pääsana

Termejä *edussana* ja *pääsana* on vanhastaan suomen kieliopissa käytetty synonyymeinä, mutta nyttemmin ne erotetaan toisistaan. Pääsana on sana, jota jokin toinen sana tai lauseke määrittää tai täydentää. Esimerkiksi lausekkeessa [*punaisen auton*] [*kuljettaja*] sana *kuljettaja* on koko lausekkeen edussana, mutta osalausekkeen [*punaisen auton*] pääsana. Termi *edussana* liittyy läheisemmin konstituenttikielioppiin (jossa lauseen ajatellaan koostuvan lausekkeista), termi *pääsana* puolestaan dependenssikielioppiin (jossa lauseen ajatellaan koostuvan sanoista, joiden välisiä riippuvuussuhteita tarkastellaan).

## Lähteet
# Instituutti

**Instituutti** tarkoittaa yleensä joko tieteellistä laitosta (tutkimusinstituutti) tai toisen asteen ammatillista koulutusta antavaa oppilaitosta (ammatti-instituutti). Tiede-instituuttien lisäksi on olemassa myös esimerkiksi yksityisiä ja julkisia kulttuuri- ja taideinstituutteja.

## Katso myös

* Suomen kulttuuri- ja tiedeinstituutit

## Lähteet
# Eurooppalainen korkeakoulualue

**Eurooppalainen korkeakoulualue** (**EHEA**, *European Higher Education Area*) on lähes koko Euroopan kattava, 47 valtion muodostama korkeakoulutusalue, joka syntyi maaliskuussa 2010.

Eurooppalainen korkeakoulutusalue (sininen) ja maat, jotka voivat liittyä siihen myöhemmin (punainen)
EHEA:n käynnistämistä edelsi vuonna 1999 aloitettu Bolognan prosessi. Sillä pyrittiin luomaan yhtenäinen, yhteensopiva ja keskinäisen vertailun mahdollistava Eurooppalainen korkeakoulualue, mikä edistäisi Euroopan asemaa korkeakoulutuksen kansainvälisessä kilpailussa.

Tutkimuspuolen vastaava alue on Eurooppalainen tutkimusalue (ERA).

## Aiheesta muualla

* European University Association EUA (Arkistoitu – Internet Archive)
# Bernin sopimus (tekijänoikeus)

| Bernin sopimus |
| --- |
| Bernin yleissopimus kirjallisten ja taiteellisten teosten suojaamisesta |
|  Sopimuksen jäsenvaltiot. |
| Allekirjoitettu | 9. syyskuuta 1886 |
| Allekirjoituspaikka | Bern  |
| Kielet | ranska ja englanti (viralliset käännökset arabia, saksa, italia, portugali ja espanja) |
| Voimaantulopäivä | 5. joulukuuta 1887 |
| Osapuolet |
| Allekirjoittajat | 181 osapuolta |
| Infobox OK |

Yhdysvaltalaisessa *Puck*-pilalehdessä helmikuussa 1886 julkaistu pilapiirros *The Pirate Publisher — An International Burlesque that has the Longest Run on Record*, joka arvostelee kansainvälisen tekijänoikeuden puuttumista. (Yhdysvallat tosin liittyi sopimukseen vasta yli sata vuotta myöhemmin, 1988.)
**Bernin sopimus** eli **Bernin yleissopimus kirjallisten ja taiteellisten teosten suojaamisesta** on tekijänoikeutta säätelevä kansainvälinen sopimus.

Ensimmäinen sopimuksen versio solmittiin Sveitsin Bernissä vuonna 1886. Suomi liittyi sopimukseen vuonna 1928, ja nykyisin voimassa oleva sopimus astui Suomessa voimaan 1. marraskuuta 1986.

Jos teoksen alkuperämaa on ratifioinut sopimuksen, siihen sovelletaan Bernin sopimuksen mukaan kyseisen maan tekijänoikeuslakia. Jos teoksen suoja-aika on päättynyt sen alkuperämaan lain mukaan, sillä ei myöskään ole tekijänoikeuslain myöntämää suojaa kyseessä olevassa maassa. Eli jos esimerkiksi alkuperältään yhdysvaltalaisella teoksella ei ole enää tekijänoikeussuojaa Yhdysvalloissa, niin sitä ei myöskään ole Suomessa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Sopimusteksti Finlexissä suomeksi
* Sopimusteksti englanniksi (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Luettelo sopimuksen ratifioineista maista (englanniksi)
# Patientti

**Patientti** on kielitieteessä nominin semanttinen rooli. Patienttiin kohdistuvat teon seuraukset, eli patientti muuttuu teon seurauksena. Usein patientiksi kutsutaan myös laajennetusti transitiivilauseen objektiargumenttia.
# Erilliset joukot

Venn-diagrammilla havainnollisettu esimerkki erillisistä joukoista *A* ja *B*.
**Erillisiksi joukoiksi** kutsutaan matematiikassa sellaisia joukkoja *A* ja *B*, joilla ei ole yhtään yhteistä alkiota. Eli joukkojen leikkaus on tyhjä joukko, WIKINIUM\_MATH\_PH\_0 . Esimerkiksi {1, 2, 3} ja {4, 5, 6} ovat erillisiä joukkoja, koska joukoissa ei esiinny samoja lukuja.

**Pistevieraat**, **yhteispisteettömät** ja **erilliset** ovat synonyymejä.

## Kirjallisuutta

* Lipschutz, Seymour: *Set Theory and Related Topics*.  McGraw-Hill, 1964.  ISBN 0-07-037986-6
# Infektio

**Infektio** eli **tartunta** tarkoittaa tautia aiheuttavan bakteerin, viruksen, sienen, loisen tai muun patogeenin tunkeutumista isäntälajin elimistöön ulkoa käsin tai siirtymistä isännän elimistön osasta toiseen niin runsain mitoin, että se kykenee vaurioittamaan isännän tervettä kudosta. Patogeenit eli taudinaiheuttajat tunkeutuvat elimistöön usein hengitysteiden, suoliston, sukuelinten tai avointen haavojen kautta. Infektio johtaa tulehduksen eli inflammaation syntymiseen, mikäli isännän immuunipuolustusjärjestelmä on niin heikko, ettei se kykene eliminoimaan taudin aiheuttajaa ennen kuin se lisääntyy liikaa. Kyseistä prosessia kutsutaan tartuntataudin puhkeamiseksi.

Patogeeniset bakteerit kuluttavat lisääntyessään elimistön tärkeitä ravintoaineita, tuottavat haitta-aineita eli toksiineja sekä aiheuttavat kudos- ja solutuhoa. Bakteeri tunkeutuu usein isännän solujen sisään aiheuttaen niiden tulehtumisen.

Elimistö puolustautuu taudinauheuttajia vastaan esimerkiksi prostaglandiinijärjestelmän aktivoiman kuumeen avulla.

Tartunta saattaa kuolioon, jatkuviin haavoihin ja jopa kuolemaan. Monen bakteeritaudin aiheuttamat vauriot syntyvät isännän reaktioista bakteeriin.

Myös prioninit ja viroidit kuuluvat taudinaihettajiin. Loisen ja isännän välillä olevaa yhteiseloa, jossa loinen hyötyy isännästä, kutsutaan loisinnaksi. Tartuntoihin keskittynyt lääketieteen erikoisala on nimeltään infektiosairaudet.

Ihminen tartuttaa muita herkimmin usein juuri oireiden alettua tai ennen oireiden ilmaantumista.

## Lähteet
# Vuosituhat

**Vuosituhat** (monissa muissa kielissä millennium) on tuhannen vuoden jakso, erityisesti jokin ajanlaskun tuhatluku.

## Kalentereissa

Länsimainen ajanlasku lasketaan Jeesuksen syntymävuodesta (vuoden oikeellisuudesta on ollut kuitenkin kiistaa), tällöin vuodet 1-1000 olivat ensimmäinen vuosituhat, vuodet 1001-2000 toinen vuosituhat ja vuodesta 2001 lähtien on ollut kolmas vuosituhat ajanlaskun alusta. Vuotta 0 (nolla) ei ole juliaanisessa eikä gregoriaanisessa ajanlaskussa. Juutalaisessa kalenterissa on meneillään jo kuudes vuosituhat.

## Katso myös

* Vuosikymmen
* Vuosisata
* Ajanlasku

## Aiheesta muualla

* Vuosikymmenen, -sadan ja -tuhannen ilmaiseminen; Kielikello 1/1996
* Vuosituhannen vaihtuminen ja päivämäärän merkitseminen; Kielikello 2/1997
# Sesshū Tōyō

**Sesshū Tōyō** (jap. 雪舟等楊; 1420 – 1506) oli japanilainen Sumi-e -tussimaalaustekniikkaa käyttänyt taiteilija. Hän maalasi maisemia, zen-buddhalaisia kuvia ja kukilla ja linnuilla koristeltuja sermejä. Hän otti vaikutteita kiinalaisesta maisemamaalauksesta, jota hän kehitti edelleen omaan tyyliinsä.

## Elämä

Sesshū Tōyō syntyi vuonna 1420 samuraisukuun. Perheen alkuperäinen sukunimi oli Oda. Alkuperäistä etunimeä ei tiedetä, mutta kun hän meni kymmenvuotiaana temppeliin, hän sai nimen Tōyō. Tuohon aikaan buddhalaiset temppelit olivat uskonnollisen merkityksensä ohella taiteen ja kulttuurin keskuksia. Uskonnollisen ohjauksen lisäksi hän sai opetusta taiteessa ja kalligrafiassa.

Noin vuonna 1440 Sesshū muutti maansa silloiseen pääkaupunkiin Kiotoon. Hän asui kuuluisasa Shōkokun temppelissä lähellä Ashikaga-shogunien palatsia. Tuon ajan kuuluisin taidemaalari Shūbun asui samassa temppelissä ja opasti Sesshūa. Zenmestari Shurin Suto puolestaan perehdytti häntä buddhalaisuuteen. Sesshūn varhaisia maalauksia ei ole säilynyt, mutta hänen arvellaan työskennelleen Shūbunin tyyliin. Shūbun oli saanut Song-dynastian ajan (960–1279) kiinalaisilta vaikutteita sekä tyyliinsä että aihevalintoihin. Kahdenkymmenen Kioton-vuoden jälkeen Sesshū muutti Yamaguchiin, Honshūn saaren länsiosaan. Siellä hänestä tuli Unkokun temppelin johtaja.

Vuonna 1468 Sesshū pääsi kauppavaltuuskunnan mukana pitkään toivomalleen matkalle Kiinaan. Hänen tehtävänään oli ostaa maalauksia ja tutustua paikallisiin luostareihin. Hän oli pettynyt sen ajan kiinalaisiin taiteilijoihin, jotka Ming-dynastian aikana olivat loitontuneet Song-dynastian aikana vallinneesta hengellisyydestä ja estetiikasta. Sesshū sai kuitenkin inspiraatiota Kiinan mahtavista maisemista ja yhteyksistä zeniläisiin luostareihin. Hän palasi Japaniin seuraavana vuonna, ja asettui myöhemmin Ōitan lähelle uuteen ateljeehensa, jossa hän maalasi kuuluisimmat teoksensa ja otti vastaan monia vierailijoita, jotka halusivat ihailla taidetta tai kuulla Kiinan-matkasta.

Tehtyään useita matkoja Kyūshūn pohjoisosiin Sesshū palasi Yamaguchiin. Hän kuoli vuonna 1506. Useita temppeleitä väitetään hänen hautapaikakseen.

## Teoksia

 Sesshujin puutarha Kiotossa.
Sesshū Tōyōn tunnetuin teos on 15 metriä pitkä rullamaalaus *Sansui Chokan*, joka kuvaa maisemia neljänä vuodenaikana.

Monissa maalauksissa on hänen nimensä tai sinettileimansa, mutta osa lienee oppilaiden töitä.

Sesshū tunnetaan etenkin tussimaalauksistaan, mutta hän oli myös kuuluisa puutarhasuunnittelija. Hänen Iko-jin temppeliin suunnittelemansa puutarha Masudassa on säilynyt jälkipolville. Kiotossa olevaa Funda-inin eli Sesshujin puutarhaa pidetään myös mahdollisesti hänen suunnittelemanaan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sesshū Tōyō Wikimedia Commonsissa
# Takizawa Bakin

| Takizawa Bakin |
| --- |
| 滝沢 馬琴 |
|  Bakin Kunisadan piirtämänä. |
| Henkilötiedot |
| **Syntynyt** | 4. heinäkuuta 1767 Edo, Japani |
| **Kuollut** | 1. joulukuuta 1848 (81 vuotta) Edo, Japani |
| Ammatti | kirjailija |
| Kirjailija |
| **Äidinkieli** | japani |
| **Tuotannon kieli** | japani |
| Pääteokset | *Hakken-Den* |
| Aiheesta muualla |
| Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta |
| [ Muokkaa Wikidatassa ]  |
| Infobox OK |

**Takizawa Bakin** (滝沢 馬琴) eli **Kyokutei Bakin** (曲亭 馬琴; 4. heinäkuuta 1767 Edo − 12. joulukuuta 1848 Edo) oli japanilainen kirjailija, ”Japanin Walter Scott”. Hän oli 1800-luvun alun Japanin hallitseva kirjailija. Pitkistä ja historiallisista tarinoista tunnettu Bakin julkaisi noin 300 romaania.

Bakin oli konfutselainen moralisti; hänen usein seikkailevilla ja mielikuvituksillisilla teoksillaan oli useimmiten opettavainen tarkoitus, tosin hänen suurenmoiset sankarinsa ja ylevä innostuksensa saavat toisinaan unohtamaan tavoitteellisuuden. Kuuluisin hänen romaaneistaan on 54-osainen *Hakken-Den*.

Bakin syntyi alempiarvoiseen samuraiperheeseen. Hänen vanhempansa kuolivat hänen ollessa nuori, ja Edoon vuoden 1780 jälkeen iskeneen nälänhädän sekä ruton vuoksi Bakin oli ainoana jatkamassa suvunsa nimeä. Pitkään ajelehtiaan Bakin luopui samuraiarvostaan, meni naimisiin kauppiaan lesken kanssa ja omistautui seuraavat puoli vuosisataa kirjoittamiseen.

Yli kolmellakymmenellä pitkällä romaanillaan (kutsutaan nimeltä *yomihon*, ’lukukirjat’) Bakin loi historiallisten rakkausnovellien genren Japanissa. Hän sai vaikutteita muun muassa hovikirjallisuudesta, nō-teatterista, suosituista näytelmistä, legendoista sekä kiinalaisista kansantarinoista.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Takizawa Bakin Wikimedia Commonsissa
# Ōkubi-e

Utamaron tekemä ōkubi-e-kuva.
**Ōkubi-e** (jap. 大首絵, ’suuren pään muotokuva’) on tiukasti rajattu muotokuva, joko maalaus tai puupiirrospainokuva japanilaisessa ukiyo-e-tyylisuunnassa. Kuvissa näytetään yleensä vain kuvattavan pää tai pää ja olkapäät. Useimmat ōkubi-e-kuvat esittävät kabukinäyttelijöitä (*yakusha-e*, ’näyttelijöiden kuvat’) tai kurtisaaneja (*bijinga*, kirjaimellisesti ’kauniiden naisten kuvat’).

Katsukawa Shunkōn (1743–1812) näyttelijäkuvia pidetään ensimmäisinä ōkubi-e-kuvina. Toshusai Sharakua (noin 1770 – noin 1825) pidetään nykyisin ōkubi-e-näyttelijäkuvien suurimpana mestarina. Kitagawa Utamaro (noin 1753 – 1806) oli ōkubi-en mestari bijinga-genressä. Muita tunnettuja ōkubi-e-suunnittelijoita olivat Utagawa Toykonuni (1769–1825), Katsukawa Shun’ei (1762–1819), Utagawa Kunimasa (1773–1810), Utagawa Yoshitora (noin 1850 – noin 1880) ja Toyohara Kunichika (1835–1900).

## Galleria

* Katsukawa Shunkō, *Matsumoto Kōshirō IV Tsurunosuken roolissa*. Yksityiskokoelma.
* Toshusai Sharaku, *Oniji Ōtani III Edobeen roolissa*, toukokuussa 1794 näytelmässä *Koi nyōbo somewake tazuna* Edon Kawarasaki-za-teatterissa, 1794, 38,1 x 22,9 cm, Metropolitan Museum of Art, New York.
* Kitagawa Utamaro, *Nainen pyyhkii hikeä*, 1798, puupiirrospainokuva. Kongressin kirjasto, Washington (DC).
* Toyohara Kunichika, *Ichikawa Danjūrō IX Taira no Tomomorin roolissa*, 1898, 35 × 24 cm, Rijksmuseum, Amsterdam.

## Lähteet

* Harris, Frederick: *Ukiyo-e: The Art of the Japanese Print*.  Tokyo:  Tuttle Pub, 2010.  ISBN 978-1-4629-0614-7  (englanniksi)
* Marks, Andreas: *Japanese Woodblock Prints: Artists, Publishers, and Masterworks, 1680–1900*.  Tokyo:  Tuttle, 2010.  ISBN 978-1-4629-0599-7  (englanniksi)

### Viitteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ōkubi-e Wikimedia Commonsissa
# Sumizuri-e

Esimerkki sumizuri-estä, Okumura Masanobun *’Parodia Murasaki Shikibusta kirjoituspöydällään’*, noin 1710, 26.4 x 35.9 cm. Metropolitan Museum of Art, New York.
**Sumizuri-e** (jap. 墨摺絵, kirjaimellisesti ’musteella painetut kuvat’) on japanilainen yksivärinen puupiirrospainotekniikka, jossa kuva painettiin yleensä pelkällä musteella (*sumi*).

Painotekniikka yleistyi 1600-luvun Japanissa. Suurin osa ajan painetuista materiaalista oli esimerkiksi runokirjoja, varhaisia romaaneja, matkaoppaita tai käyttöohjeita, joiden kuvitus oli lähes aina yksiväristä. Myös varhaiset irralliset painokuvat painettiin mustavalkoisina ääriviivapiirroksina. Sumizuri-e kuvissa käytetty muste oli joko mäntyjen epätäydellisen palamisen sivutuote (*shouenboku*) tai kasviöljyä, johon oli sekoitettu liimaa (*yuenboku*). Myöhemmin yksivärisinä painettuja kuvia ja kirjoja maalattiin tai värjättiin käsin (*urushi-e*). Väritekniikat yleistyivät painamisessa 1700-luvun puolivälissä, ensin yleensä kahdella värillä painettu *benizuri-e* 1740-luvulla ja lopulta moniväripainotekniikka *nishiki-e* 1760-luvulla.

## Lähteet

* Harris, Frederick: *Ukiyo-e: the art of the Japanese print*.  Tokyo:  Tuttle Pub, 2010.  ISBN 978-1-4629-0614-7

### Viitteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sumizuri-e Wikimedia Commonsissa
# Hokkei

| Totoya Hokkei |
| --- |
| 魚屋 北渓; |
|  |
| Henkilötiedot |
| **Syntynyt** | 1780 |
| **Kuollut** | 1850 |
| Kansalaisuus | Japani |
| Taiteilija |
| Ala | kuvataide |
| Taidesuuntaus | ukiyo-e |
| [ Muokkaa Wikidatassa ]  |
| Infobox OK |

**Totoya Hokkei** (jap. 魚屋 北渓; 1780–1850) oli japanilainen kuvittaja ja ukiyo-e-puupiirrosten suunnittelija. Hokkei oli Hokusain oppilas, joka tunnetaan erityisesti surimono-painokuvien mestarina. Hän käytti myös nimiä **Aoigaoka** (jap. 葵岡) ja **Kyōsai** (jap. 拱斎).

## Elämä ja ura

Hokkei opiskeli Kanō-tyylisuunnan maalausta ennen siirtymistään Hokusain oppilaaksi. Hänen uransa on erittäin pitkä, Hokkein ensimmäinen tunnettu kirjankuvitus on vuodelta 1799 ja viimeinen vuodelta 1848. Uransa aikana Hokkei suunnitteli yli 800 surimono-kuvaa. Häneltä tunnetaan kuitenkin vain harvoja puupiirrossarjoja.

## Galleria

* Kaunokainen veneessä sadekuurossa, noin 1804
* Runoilija lähestyy siltaa valkealla ratsulla (1830–1844)
* Kivi poistetaan luolan suulta (sarjasta Kevätluola, 1825)

## Lähteet
# Kikukawa Eizan

| Kikukawa Eizan |
| --- |
|  Kikukawa Eizan: *Fūryū karyō... ('Metsästäjän elegantit varusteet')*, 1824, 36 × 26 cm, puupiirrospainokuva. Bilbao Fine Arts Museum, Bilbao. |
| Henkilötiedot |
| **Syntynyt** | 1787 |
| **Kuollut** | 1867 |
| Kansalaisuus | Japani |
| Taiteilija |
| Ala | kuvataide |
| Taidesuuntaus | ukiyo-e |
|  Nimikirjoitus |
| [ Muokkaa Wikidatassa ]  |
| Infobox OK |

**Kikukawa Eizan** (jap. 菊川 英山, 1787–1867), joskus **Kikugawa Eizan** oli japanilainen kuvittaja, puupiirrospainokuvien suunnittelija ukiyo-e-tyylisuunnassa ja taidemaalari Edo-kaudella. Hänet tunnetaan erityisesti bijingan (kirjaimellisesti 'kauniiden naisten kuvat') tekijänä.

## Elämä ja ura

Kikugawa Eizan: *Sugatano Sugata Ebisuyan talosta aamulla, jäniksen tunnin aikaan* sarjasta *12 tuntia nautinnon kortteleissa*, 1812, 37.8 x 25.3 cm, puupiirrospainokuva. Cleveland Museum of Art, Cleveland.
Eizan oli Kanō-koulukunnan maalarin Kikugawa Eijin poika. Hän opiskeli aluksi isänsä, ja myöhemmin Shijō-koulukunnan maalarin Suzuki Nanrein (1775–1844) ja Katsushika Hokusain oppilaan Totoya Hokkein (1780–1850) johdolla. Hänen ensimmäiset tunnetut työnsä olivat vuosina 1806–1807 suunniteltuja nimellä uchiwa-e tunnettuja viuhkaan painettuja kuvia.

Eizan sai vaikutteita Hokusailta ja Kitagawa Utamarolta ja erikoistui bijinga-kuviin. Häntä pidetään yleisesti lahjakkaimpana suunnittelijoista, jotka seurasivat ja jäljittelivät Utamaron tyyliä. Eizan suunnitteli useimpien muiden ukiyo-e-mestareiden tavoin myös eroottisia shunga-kuvia. Hänestä tuli aikansa johtavia shunga-suunnittelijoita, kun useat muut suunnittelijat ja koko Utagawa-koulukunta pidättäytyivät kaikkien riskejä sisältäneiden kuvien suunnittelemisesta Utamaron 1804 saaman vankeustuomion jälkeen.

Eizan työskenteli uransa aikana yli kolmenkymmenen kustantajan kanssa, ja perusti myös oman ukiyo-e-koulunsa. Yksi hänen oppilaistaan oli myöhemmin menestynyt Keisai Eisen. Eizan lopetti painokuvien suunnittelun 43-vuotiaana vuonna 1830, mutta jatkoi maalaamista. Hänen viimeinen tunnettu maalauksensa on vuodelta 1863, jolloin hän oli 77-vuotias. Eizan kuoli vuonna 1867.

## Lähteet

* Harris, Frederick: *Ukiyo-e: the art of the Japanese print*.  Tokyo:  Tuttle Pub, 2010.  ISBN 978-1-4629-0614-7
* Marks, Andreas: *Japanese woodblock prints: artists, publishers, and masterworks, 1680-1900*.  Tokyo:  Tuttle, 2010.  ISBN 978-1-4629-0599-7
* Munsterberg, Hugo: *The Japanese print: a historical guide*.  New York:  Weatherhill, 1982.  ISBN 0-8348-0167-1
* Uhlenbeck, Chris & al: *Japanese erotic fantasies: sexual imagery of the Edo period*.  Amsterdam:  Hotei Pub, 2005.  ISBN 90-74822-66-5

### Viitteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kikukawa Eizan Wikimedia Commonsissa
# Dejima

Valokuva Dejimasta 1870-luvulta.
**Dejima** (jap. 出島, ’uloskäyntisaari’) oli keinotekoinen, viuhkanmuotoinen saari Japanissa Nagasakin edustalla. Se toimi Alankomaiden kauppapaikkana Japanin eristäytymisen (sakoku) aikana Edo-kaudella, vuodesta 1641 vuoteen 1859.

Mahtava shōgun Tokugawa Iemitsu määräsi vuonna 1634 keinotekoisen saaren rakennettavaksi portugalilaisten kauppiaiden käyttöön. Rakennustyöt valmistuivat vuonna 1636 Nagasakin varakkaimpien kauppiaiden rahoituksella. Shimabaran kapina, johon kristityt japanilaiset osallistuivat aktiivisina, kukistettiin hollantilaisten tuella. Kapinan jälkeen portugalilaiset ja muut katolisten kansojen edustajat karkotettiin Japanista. Vuonna 1638 shogunaatti määräsi, että Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian (holl. *Vereenigde Oost-Indische Compagnie*, VOC) oli siirrettävä kaikki liiketoimensa Hiradon satamasta Dejimaan vuoteen 1641 mennessä. Sen jälkeen ulkomaankauppaa käytiin vain Alankomaiden ja Kiinan kanssa.

Sillä, että Dejima oli rakennettu täytemaasta, oli myös symbolinen merkitys: ulkomaalaiset pidettiin poissa Japanin pyhältä maaperältä. Saari oli pieni, 120 metriä kertaa 75 metriä, ja yhteydessä mantereeseen pienen, vartioidun sillan kautta.

Kun eristäytyminen oli päättynyt, Dejiman kauppapaikka suljettiin vuonna 1859. Nyttemmin alueelle on tuotu lisää täytemaata, sataman rakennetta on muutettu ja Nagasaki-joki ohjattu uuteen uomaan, ja saaren jäänteet ovat sulautuneet osaksi Nagasakin kaupunkia.

## Galleria

* Dejima ja Nagasakin lahti, noin 1820.
* Kartta Dejimasta Isaac Titsinghin kirjassa *Bijzonderheden over Japan*, 1824.
* Dejima (etualalla) Nagasakin lahdelta nähtynä, noin 1836.
* Hollantilaisia miehiä sekä japanilaisia naisia katsomassa Dejimassa, kuinka hollantilaista laivaa hinataan Nagasakin lahdelle. Kawahara Keigan maalaus 1800-luvun alkupuolelta.
* Hollantilaisia pelaamassa biljardia Dejimassa. Maalaus 1800-luvun alkupuolelta.
* Kuva Dejimasta Philipp Franz von Sieboldin kirjasta *Nippon*, 1897.
* Pienoismalli hollantilaisesta kauppapaikasta Dejimassa, 1995.
* Pienoismalli Dejimasta leideniläisessä museossa, 2017.

## Katso myös

* Rangaku

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dejima Wikimedia Commonsissa
# Kokkeibon

**Kokkeibon** (*kokkei* = 'huumori', 'hauskuus', 'vitsi') on japanilainen proosalaji, kaskukirja. Laji syntyi Edossa (nyk. Tokio) Edo-kaudella 1700-luvun puolivälissä ja oli suosituimmillaan 1800-luvun alussa. Sen edeltäjä humoristisessa kirjallisuudessa oli sharebon. Kirjoissa kuvataan satiirisessa valossa nautinnonhaluisen kaupunkiporvariston elämää. Tapahtumat sijoittuvat esimerkiksi majataloihin ja kylpylöihin.

Kokkeibon-kirjallisuuden maineikkaita edustajia on Shikitei Sanba.

## Lähteet
# Proskriptio

**Proskriptio** (latinaksi *proscriptio*) on valtion vihollisen julkinen nimeäminen ja virallinen tuomitseminen. Se tarkoittaa käytännössä tuomitsemista kuolemaan tai maanpakoon. Proskriptioita käytettiin yleisesti Rooman valtakunnassa etenkin tasavallan aikana poliittisten vastustajien eliminointiin. Ensimmäinen tunnettu tapaus on, kun Sullasta tuli diktaattori vuonna 82 eaa. Sulla laati listan vihollisistaan ja julkaisi sen Rooman forumilla. Hänen proskriptionsa suoritettiin virkamiesmäisellä tarkkuudella. Listalla olleilta vietiin lain suoja ja heidän kuolemaansa johtavista tiedoista tai heidän tappamisestaan luvattiin palkkio. Tappaja sai myös pitää osan tapetun maaomistuksista. Poliittisista murhista tulikin suosittu tapa kerätä varallisuutta. Proskription uhreilta lyötiin usein pää irti ja se laitettiin näytille forumille.

Proskriptiot otettiin myöhemmin uudestaan käyttöön muun muassa toisen triumviraatin myötä 43 eaa. Octavianuksen, Lepiduksen ja Marcus Antoniuksen sopimuksella. Tässä yhteydessä saivat surmansa proskriptioiden tunnetuimmat uhrit Cicero ja hänen veljensä Quintus Tullius Cicero.
# Netsuke

*Netsukella* vyön taakse kiinnitetty *inrō*.
**Netsuke** (jap. 根付) on japanilainen yleensä puusta tai norsunluusta veistetty kiinnitysnappi tai vastaavanlainen pidin. Sillä kiinnitetään vyöhön inrō. Netsuket voivat olla taiteellisia pienoisveistoksia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Netsuke Wikimedia Commonsissa

* FAQ – Frequently Asked Questions *International Netsuke Society*. Viitattu 10.5.2020. (englanniksi)
* What are Netsuke ? *Sagemonoya – Netsuke.com*. Viitattu 10.5.2020. (englanniksi)