Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Demarkia

**Demarkia** on arpomalla toteutettu demokraattinen hallitusmuoto, jossa poliittinen johto- tai luottamushenkilö valitaan tarkoituksenmukaisesti sattumanvaraisesti. Tässä poliittisessa järjestelmässä ihmiset valittaisiin satunnaisesti tietystä joukosta, vaikka arpomiskoneella. Käsitteen keksi vuonna 1985 J. Burnheim, ja hänen kritiikillänsä edustuksellista demokratiaa kohtaan vaikuttaa olevan totuuspohjaa. Valtaosa demarkian kriitikoista ovat kuitenkin pitäneet hänen ehdottamaansa valitsemistapaa epäkäytännöllisenä. Arpomista kuitenkin käytetään jossain määrin äänestysten tai vaalien tuloksien ratkaisemisessa. Esimerkiksi mikäli äänestys on päättynyt tasatulokseen, voidaan vaalin tulos ratkaista arvalla.

## Lähteet

## Kirjallisuutta

* León, Nijmegen: *The World Solution for World Problems The Problem, its Cause, its Solution*.  —, 1988.  ISBN 978-90-900259-2-6  Teoksen verkkoversio Viitattu 29.3.2023. (englanniksi)
* Burnheim, John: *Is Democracy Possible?: The Alternative to Electoral Politics*.  Berkeley, Kalifornia:  University of California Press, 1989.  ISBN 0-520-06596-4  (englanniksi)
* Burnheim, John: *Is Democracy Possible?: The Alternative to Electoral Politics*.  (2., uudistettu painos)  Sydney:  Sydney University Press, 2006.  ISBN 1-920898-42-5  ISBN 978-1-920898-42-7  (englanniksi)
* Burnheim, John: *Demarchy Manifesto: For Better Public Policy*.  Exeter:  Imprint Academic, 2016.  HDL:2123/14905  ISBN 978-1-845408-99-2  (englanniksi)
# Veda-kirjat

**Veda-kirjat** (devanagari: sanskritin kieltä ja tarkoittaa *tietoa*, *tiedettä* tai *totuutta*) on neljän Intian niemimaalla syntyneen hymnin ja rituaalitekstin kokoelma, jotka ovat: Rigveda, Yajurveda, Samaveda ja Atharvaveda. Kirjat muodostuivat Intian muinaisen veda-uskonnon piirissä, ja vaikuttavat edelleen hindulaisuuden taustalla. Vedat ovat shruti, *mitä on kuultu* (eli ilmestys, toisin kuin smriti, *mitä muistetaan*), ja siten pyhiä kaikille hinduille. Vedoista vanhimman, Rigvedan syntyajaksi arvioidaan nykyään noin 1200–1000 eaa. tai vähän aikaisemmin. Muut vedat ovat vähän nuorempia lukuun ottamatta Atharvavedan vanhimpia osia, jotka ovat syntyneet samoihin aikoihin Rigvedan kanssa. Vedat säilyivät pitkään yksinomaan suullisena traditiona; Intian vanhimmat tunnetut kirjoitetut tekstit Induskulttuurin tulkitsemattoman kirjoituksen jälkeen ovat vasta ajanlaskun alkua edeltäneiltä vuosisadoilta.

Veda-kirjat (joiden osat myös ovat *kirjoja*, sanskritiksi mandala) jakautuvat seuraaviin osiin:

* samhita – alkuperäinen teksti, sisältää mantrat ja hymnit
* brahmana – rituaaliset uhrimystiikan opetukset
* aranayaka – meditaatio-osa
* upanishad – mystinen ja filosofinen osa, tunnetaan myös nimellä Vedanta eli *Vedan lopussa*
* sutrat, joita on neljää lajia:
	+ srautasutrat, suurista julkisista uhreista
	+ grhyasutrat, kotona suoritettavista rituaaleista
	+ sulvasutrat, uhripaikan rakennusohjeita
	+ dharmasutrat, eettisiä ja uhripuhtautta koskevia normeja

## Katso myös

* Rigveda
* Vedalainen kulttuuri
* Bharata Natya Shastra

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Veda-kirjat Wikimedia Commonsissa
# Meritokratia

**Meritokratia** on yhteiskunnallinen valtajärjestelmä, joka perustuu yksilöiden lahjakkuuteen ja ansioihin, meriitteihin. Meritokraattisessa järjestelmässä tärkeimmille paikoille nousevat terävimmät ja tunnollisimmat ihmiset oman älynsä ja saavutustensa mukaisesti. Heidän nousunsa ei siis perustu mihinkään saatuihin etuihin kuten perittyyn vaurauteen, yhteiskuntaluokkaan, etnisyyteen, rotuun tai sukulaisten suosintaan. Myös erilaiset kiintiöt on nähty meritokratian ihanteen vastaisina.

Meritokratia on enimmäkseen moderni ajatus. Käsitteen nimesi Michael Young vuonna 1958. Hänen kuvailemassaan mallissa yksilön meriitit olivat yksinkertaisesti hänen älykkyysosamääränsä ja näkemänsä vaivan summa, *M = Ä + V*.

Koulutus on tärkeässä osassa meritokraattisessa järjestelmässä. Käytännössä yksilön ansiot samastetaankin usein hänen opintosaavutuksiinsa, jotka määritellään arvosanoina ja tutkintoina.

Meritokratiaa on perusteltu tehokkuudella ja oikeudenmukaisuudella. Meritokratia perustuu mahdollisuuksien tasa-arvoon eli siihen, että jokaiselle on annettava samat mahdollisuudet saavuttaa potentiaalinsa. Tämä johtaa meritokratian ihanteessa yksilöiden välillä avoimeen darvinistiseen kilpailuun, jonka voittajat kuuluu palkita. Samalla meritokratia johtaa lopputuloksen epäsuhtaisuuteen ja yhteiskunnallisiin eroihin, sillä yksilöiden välillä on eroja lahjakkuudessa ja motivaatiossa. Huipulle noussut kyvykäs ja ansioitunut ryhmä muodostaa meritokraattiseen yhteiskuntaan oman eliittiluokan, “ansioituneiden aristokratian”, kuten Thomas Jefferson muotoili. Tätä hierarkiaa on puolustettu moraalisesti hyväksyttävänä, kunhan kilpailu on tapahtunut reilusti vapailla markkinoilla ja avoimessa yhteiskunnassa.

## Katso myös

* Teknokratia

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* "The Meritocracy Party"
# Etninen uskonto

Šintolaisuus on japanilainen etninen uskonto.
**Etninen uskonto** on uskonto, joka yhdistyy johonkin kansaan tai kulttuuriin, erotuksena universaaleista uskonnoista, jotka eivät yhdisty erityisesti mihinkään etniseen ryhmään. Joihinkin etnisiin uskontoihin ei kansan ulkopuolinen voi edes kääntyä.

Šintolaisuus on japanilaisten etninen kirjoitukseton uskonto. Kirjauskonnoista hindulaisuus on hindujen ja juutalaisuus juutalaisten etninen uskonto. Samoin esimerkiksi suomalainen muinaisusko oli etninen uskonto.

Waaqa on varhainen monoteistinen etninen uskonto Afrikan sarvessa asuvien kuusilaisia kieliä puhuvien kansojen keskuudessa.

Jesidit vaikuttavat niin ikään harjoittavan omaa etnistä uskontoaan, johon ei voi edes teoriassa kääntyä, vaan siihen on synnyttävä.

## Lähteet

* Terhi Kouvo: *Eeden maailmanuskonnot 7*, s. 21 ja 23.  Edita, 2005.  ISBN 951-37-3683-0

### Viitteet

Alkuperäisuskonnot

|  |  |
| --- | --- |
| Pakanuus | * Animismi
* Luonnonuskonto
* Panteismi
* Šamanismi
 |
| Historiallinen polyteismi | * Mesopotamialainen
* Egyptiläinen
* Minolainen
* Mykeneläinen
* Kreikkalainen
	+ Eleusiin mysteerit
	+ Orfilaisuus
* Roomalainen
	+ Mithralaisuus
* Germaaninen
* Skandinaavinen
* Kelttiläinen
* Slaavilainen
* Balttilainen
* Virolainen
* Saamelainen
* Suomalainen
 |
| Myytti ja rituaali | * Kansanperinne
* Kansanusko
* Kristillistetty kalenteri
* Mytologia
* Noituus
* Taikuus
* Uhraaminen
* Vainajien palvonta
 |
| Uuspakanuus | * Aasainusko
* Balttilainen
* Druidismi
* Hellenistinen
* Kemetismi
* Slaavilainen
* Suomenusko
* Uusnoituus
* Uussamanismi
* Wicca
 |
# Candomblé

Candomble-pyhäkkö.
**Candomblé** on afrobrasilialainen uskonto, jota harjoitetaan lähinnä Brasiliassa. Se on synkretistinen uskonto, joka yhdistää Afrikan jorubojen, fonien ja bantujen uskonnollisia käsityksiä katolilaisuuteen. Candomblélla on nykyisin noin kaksi miljoonaa harjoittajaa.

Candombléssa ei ole pyhiä kirjoituksia vaan ainoastaan suullinen perinne. Candombléssa uskotaan yhteen jumalaan, Oludumaréén, jota palvelee joukko alempia jumalia, *orixoja*. Jokaisella ihmisellä on oma orixa, joka määrää hänen kohtalostaan ja suojelee häntä. Musiikki ja tanssi ovat tärkeitä osia candombléta. Seremonioissaan uskonnon harjoittajat antavat orixojen vallata itsensä rituaalisten tanssien avulla. Sana *candomblé* tarkoittaakin ”tanssi jumalten kunniaksi”. Candombléssa ei tunneta hyvää eikä pahaa, vaan jokaisen ihmisen on toteutettava oma kohtalonsa.

Candomblé saapui Brasiliaan afrikkalaisten orjien mukana. Orjia yritettiin käännyttää kristinuskoon, mutta he säilyttivät afrikkalaiset jumal- ja henkikäsityksensä näennäisesti katolisen ulkokuoren suojissa. Candomblén harjoittajat omaksuivat katolisuudesta etenkin pyhimysten palvonnan, joka muistutti heitä afrikkalaisuskonnoista. Katolinen kirkko tuomitsi candomblén, ja sen harjoittajia vainottiin Brasiliassa aina 1970-luvulle asti, mistä lähtien julkisiin seremonioihin ei enää vaadittu poliisin lupaa. Vapautumisen myötä candomblén suosio lähti kasvuun, ja se on nykyisin erityisen suosittua etenkin Koillis-Brasilian Salvador da Bahiassa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Candomblé Wikimedia Commonsissa
# Hermetismi

Hermes Trismegistos
**Hermetismi** on joukko filosofisia ja uskonnollisia liikkeitä, jotka perustuvat Hermes Trismegistoksen nimiin laitettuihin kirjoituksiin (ns. *Hermetica* tai *Corpus Hermeticum*). Kiinnostus kirjoituksiin heräsi uudelleen Italiassa 1500-luvulla. Kirjoitukset ovat vaikuttaneet erityisesti magian perinteisiin, ja suuri osa keskiajan ja nykyajan magiasta, esoteriasta ja New Agesta perustuu hermeettisiin teoksiin.*lähde?*

Hermes Trismegistoksen esitettiin olleen muinainen viisas, egyptiläinen pappi. Todellisuudessa kyse oli erilaisista juutalaisista, egyptiläisistä ja gnostilaisista kirjoituksista. Kaksi merkittävää hermeettistä kirjoitusta ovat *Poimandres* (eli *Poimander*), joka kertoo, kuinka ihmisen sielu voi saavuttaa matkansa päämäärän ja tulla jumalaiseksi, sekä niin sanottu *Smaragditaulu* (*Tabula Smaragdina*), jossa on esitetty vastaavuus kahden tason, mikro- ja makrokosmoksen (ihmisen maailman ja maailmankaikkeuden) välillä. Sen mukaan ihminen voi toisen tason tuntemalla vaikuttaa toiseen tasoon.

## Kirjallisuuden suuntaus

Kirjallisuudessa hermetismi oli 1920–1940-luvun italialaisen runouden suuntaus, jolle on ominaista moniselitteisyys, vaikeaselkoisuus ja hämäryys. Hermetistit kirjoittivat mystiikan sävyttämää runoutta, jossa korostuu sanojen musiikin, melodisuuden suggestiivinen voima. Hermetistit halusivat hylätä suuret aiheet, juhlavan saarnatyylin ja muun korkean retoriikan konkreettisen hyväksi. Paradoksaalisesti heidän tekstinsä usein kurkottavat metafyysiseen. Käsitteen hermetismi esitteli Francesco Flora teoksessaan *La poesia ermetica* (1936). Suuntauksen keskeisiä edustajia olivat Giuseppe Ungaretti (1888–1970), Salvatore Quasimodo (1901–1968), Eugenio Montale (1896–1981) ja Arturo Onofri (1885–1928), joiden esikuvana oli Charles Baudelairen ohella erityisesti Stéphane Mallarmé ja Paul Valéry.

## Lähteet