# Merisaukko

| Merisaukko |
| --- |
|  |
| Uhanalaisuusluokitus |
| **Erittäin uhanalainen** |
|  |
| Tieteellinen luokittelu |
| Domeeni: | Aitotumaiset Eucarya |
| Kunta: | Eläinkunta Animalia |
| Pääjakso: | Selkäjänteiset Chordata |
| Alajakso: | Selkärankaiset Vertebrata |
| Luokka: | Nisäkkäät Mammalia |
| Lahko: | Petoeläimet Carnivora |
| Heimo: | Näätäeläimet Mustelidae |
| Suku: | Merisaukot Enhydra Fleming, 1828 |
| Laji: | *lutris* |
| Kaksiosainen nimi |
| Enhydra lutris (Linnaeus, 1758) |
| Synonyymit |
| * *Mustela lutra* Linnaeus, 1758
 |
|  Sinisellä merisaukon levinneisyysalue |
| Alalajit |
| * *Enhydra lutris kenyoni*
* *Enhydra lutris lutris*
* *Enhydra lutris nereis*
 |
| Katso myös |
|   Merisaukko Wikispeciesissä   Merisaukko Commonsissa
 |
| Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK |

**Merisaukko** (*Enhydra lutris*) on maailman pienin merinisäkäs. Sen hampaat, kallo ja turkki kertovat sopeutumisesta merielämään ja merestä saatavaan ravintoon.

## Koko ja ulkonäkö

Merisaukot ovat yksiä suurimmista näätäeläimistä, koiras voi painaa 22–45 kilogrammaa ja olla pituudeltaan 120–150 senttimetriä, mistä alle kolmannes on häntää. Naaraat ovat hieman pienempiä, 14–33 kilogrammaa ja 100–140 senttimetriä. Merisaukon pehmeä aluskarva on hienompaa ja tiheämpää kuin millään muulla eläimellä. Isokokoisilla aikuisilla voi olla jopa noin 100 000 karvaa neliösentillä. Tällainen pohjavilla pidättää ilmaa ja eristää tehokkaasti jäätävän kylmissä olosuhteissa, mikä on tärkeää, sillä merisaukolla ei ole suojaavaa rasvakerrosta eristeenään. Päällyskarva on ruskea tai punaruskea. Takajalat ovat pitkät, tassut leveät ja varpaiden välissä on räpylä. Etujalat ovat lyhyemmät ja niiden sormet sopivat tarttumiseen. Syvän ruskea turkki vaalenee molemmilla sukupuolilla päätä kohti. Poikasten vaaleanruskea tai säämiskänvärinen turkki tummuu vähitellen iän myötä.

## Levinneisyys

Merisaukko asustaa Kuriilien saarilta Aleuttien kautta Alaskan rannikolle ulottuvalla alueella. Lisäksi sitä tavataan Kalifornian rannikolla. Pohjoisessa sen elinaluetta rajaa merijää, etelässä kelppilevän saatavuus noin 22. leveyspiirille asti. 1700- ja 1800-luvuilla metsästys hävitti merisaukot monilta alueilta. Merisaukkoa on nyttemmin palautettu luontoon Pohjois-Amerikassa ja Venäjällä.

## Elinympäristö

Merisaukot elävät valtameren rannikolla kivikkoisen tai hiekkaisen merenpohjan päällä yleensä alle kilometrin päässä rantaviivasta. Tyypillisesti niiden elinalueella kasvaa laajoja kelppilevätiheikköjä.

## Ravinto

Merisaukko syö rapuja, merisiilejä, meressä eläviä kotiloita, simpukoita, merikorvia, kaloja, kalmareita ja meritähtiä. Niiden hampaat sopivat kovakuoristen nilviäisten murskaamiseen. Yleensä ne tosin murskaavat kovakuoristen saaliseläinten kuoren vatsansa päällä käyttäen apuna merenpohjasta löytämiään kiviä. Tämä helpottaa niiden syömistä.

## Muuta

Vuonna 2006 maailmassa arvioitiin elävän noin 108 000 merisaukkoa. Merisaukkoja on nähtävissä muun muassa tokiolaisessa eläintarhassa. Siellä on venäläinen merisaukko Mir (suom. *Rauha*) poikasensa kanssa. Merisaukkoja on myös Osakan akvaariossa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Laji.fi: Merisaukko (*Enhydra lutris*)
* iNaturalist: Merisaukko (*Enhydra lutris*)
* Sea Otter (englanniksi)
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Enhydra lutris (englanniksi)