Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Ydinreaktio

Ytimien sidosenergia nukleonia kohden massaluvun funktiona. Kuvaajasta näkyy muun muassa, että keveimpien ydinten fuusio tuottaa helposti enemmän energiaa kuin raskainten fissio.
**Ydinreaktio** on prosessi, jossa atomiydin muuntuu toiseksi törmätessään yhteen toisen ytimen tai alkeishiukkasen kanssa (vrt. kemiallinen reaktio). Mikäli törmäyksessä ei tapahdu muutoksia ytimessä, ei kyseessä ole ydinreaktio vaan elastinen sironta. Jos taas ydin hajoaa spontaanisti ilman törmäystä, on kyseessä radioaktiivinen hajoaminen. Tunnetuimpia esimerkkejä ydinreaktioista ovat fissio ja fuusio. Muunlaisia ydinreaktioita hyödynnetään ydinfysiikan tutkimuksessa, ja niitä tapahtuu myös luonnossa, esimerkiksi kosmisten säteiden osuessa ilmakehään.

## Erilaisia ydinreaktioita

Fissiossa ydin hajoaa kahdeksi tai useammaksi kevyemmäksi ytimeksi joko spontaanisti tai absorboituaan törmäävän hiukkasen, esimerkiksi neutronin. Käytössä olevien ydinvoimaloiden energiantuotanto perustuu hallittuna ketjureaktiona etenevään fissioon. Hallitsematonta fissioketjureaktiota käytetään ydinaseissa.

Fuusiossa kaksi ydintä yhdistyy yhdeksi raskaammaksi vapauttaen energiaa ja pienempiä hiukkasia. Fuusioreaktorista on kaavailtu tulevaisuuden energiaratkaisua, mutta laboratorio-oloissa ei ole pystytty toteuttamaan pitkää, hallittua fuusioreaktiota. Tähtien säteily on peräisin fuusioreaktioista, jotka muuttavat vetyä heliumiksi ja tähden elinkaaren myöhemmissä vaiheissa myös raskaammiksi alkuaineiksi (ks. tähden nukleosynteesi). Vetypommin toiminta perustuu fissiopommilla käynnistettävään fuusioreaktioon.

Spallaatio on ydinreaktio, jossa ytimeen osuva suurienergiainen hiukkanen pirstoo ytimestä ulos useita pienempiä palasia tai hajottaa koko ytimen pienemmiksi palasiksi.

Siirtoreaktioissa kahden törmäävän ytimen välillä tapahtuu nukleonien vaihtoa. Ensimmäinen tarkoituksellisesti aikaansaatu ydinten transmutaatio vuonna 1919 on esimerkki tällaisesta reaktiosta.

Epäelastisessa sironnassa ytimeen törmäävä hiukkanen luovuttaa ytimelle energiaa ja virittää sen siten jollekin viritystilalleen. Tarkastelemalla esimerkiksi protonien, elektronien tai alfahiukkasten siroamista ytimistä saadaan tietoa esimerkiksi ytimen muodosta, koosta ja viritystiloista.

## Katso myös

* Radioaktiivisuus
* Ydinvoima

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ydinreaktio** Wikimedia Commonsissa
# American Philosophical Society

American Philosophical Societyn toimitila Philosophical Hall.
**American Philosophical Society** (APS) on yhdysvaltalainen tieteellinen järjestö, jonka perusti Benjamin Franklin vuonna 1743 maan ensimmäisenä oppineiden yhteisönä. Sen jäsenet edustavat monia eri tieteenaloja. Järjestön päätoimipaikka on Pennsylvanian Philadelphia, jossa sillä on toimitilat Independence National Historical Parkissa.

American Philosophical Society valitsee jäseniä ansioiden perusteella. Se myös myöntää lukuisia eri palkintoja ja mitaleita, kuten vuodesta 1906 Benjamin Franklin Medalia. American Philosophical Societyn vuonna 1786 perustettu Magellanic Premium on vanhin yhdysvaltalaisen instituution myöntämä tiedepalkinto. American Philosophical Societyn julkaisuihin kuuluvat *Memoirs*, *Proceedings*, *Transactions* ja *Year Book*.

## Historia

Thomas Hopkinsonista tuli American Philosophical Societyn ensimmäinen puheenjohtaja ja Franklinista sihteeri. Vuonna 1769 American Philosophical Societyyn yhdistettiin Franklinin perustama toinen tiedejärjestö, American Society. Tällöin Franklin valittiin yhdistyneen järjestön puheenjohtajaksi, jona hän toimi kuolemaansa (1790) saakka. Häntä seurasivat puheenjohtajina David Rittenhouse (1791–1796) ja Thomas Jefferson (1797–1814). American Philosophical Societyn varhaisiin jäseniin kuului muun muassa lääkäreitä, juristeja, kirkonmiehiä ja kauppiaita, jotka tunsivat mielenkiintoa tieteitä kohtaan. Varhaisiin jäseniin kuuluivat myös George Washington, John Adams, Alexander Hamilton, Thomas Paine, Benjamin Rush, James Madison ja John Marshall. Jäseniksi otettiin lisäksi ansioituneita ulkomaalaisia, kuten Gilbert du Motier de Lafayette, Friedrich Wilhelm von Steuben ja Tadeusz Kościuszko. Ensimmäinen seuran jäseneksi valittu nainen oli Jekaterina Daškova (1789). Myöhemmin naispuolisista tieteilijöistä tulivat valituiksi muiden muassa Elizabeth Cabot Agassiz, Marie Curie, Gerty Cori ja Margaret Mead.

1780-luvun jälkipuoliskolla toiminnan keskukseksi rakennettiin Philosophical Hall. American Philosophical Society pystyi täyttämään kansalliskirjaston ja jopa patenttitoimiston tehtävät. Se toimi mallina monille myöhemmin perustetuille oppineiden yhteisöille. 1800-luvulla American Philosophical Societyyn kuuluivat muiden muassa John James Audubon, Robert Fulton, Charles Darwin, Thomas Edison, Alexander von Humboldt ja Louis Pasteur. 1900-luvun jäsenten joukossa olivat Albert Einstein, Robert Frost, George C. Marshall ja Linus Pauling.

Huomattavien lahjoitusten myötä American Philosophical Societyn toiminta sai 1930-luvulla uusia suuntia. Seura antoi huomattavaa rahoitusta muun muassa Tikalin arkeologisiin kaivauksiin Guatemalaan. Lisäksi tukea alettiin antaa muun muassa tieteellisten kirjojen ja artikkeleiden tuottamista varten. Vuonna 1959 American Philosophical Society perusti tutkimuskirjastoaan varten uuden tilan; avattiin Library Hall. Vuonna 1981 laajentunut toiminta vaati vielä kolmannen toimitilan oston seuralle. Vuonna 2001 Philosophical Hallin tiloihin avattiin American Philosophical Societyn museo.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Viralliset sivut (englanniksi)
# Mathematics Genealogy Project

**Mathematics Genealogy Project** (vapaa suomennos *matematiikan sukututkimushanke*, lyhennys **MGP**) on web-käyttöinen tietokanta matemaatikkojen akateemiselle, väitöskirjatyön ohjaajien kautta muodostetulle sukupuulle. Tästä yhdysvaltalaisesta hankkeesta vastaavat Pohjois-Dakotan osavaltionyliopisto ja Amerikan matemaattinen seura (American Mathematical Society, AMS).

Hanke pyrkii kokoamaan maailman kaikkien matematiikan ja sen lähiaineiden tohtoriksi valmistuneiden tutkijoiden akateemisen sukututkimuksen kannalta keskeiset perustiedot. Esimerkiksi toukokuun 16. päivänä 2019 tietokanta sisälsi yhteensä 241 615 matemaattisten aineiden tieteilijää. Tyypillisesti mukana olevasta matemaatikosta on tietokantaan kirjattu tutkintovuosi (tohtoriksi valmistuminen), väitöskirjan otsikko, oppilaitos (alma mater), väitöskirjatyön ohjaaja ja omat väitöskirjaopiskelijat.

## Katso myös

* Erdősin luku

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Mathematics Genealogy Project: Ernst Leonard Lindelöf. Ph.D. Helsingin yliopisto 1893 (Esimerkki varhaisesta suomalaisesta matemaatikosta "jälkeläisineen" (tohtorioppilaineen)) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (ndsu.nodak.edu)
* The Academic Family Tree (englanniksi) (academictree.org)
# Percy Williams Bridgman

| Percy Williams Bridgman |
| --- |
|  |
| Henkilötiedot |
| **Syntynyt** | 21. huhtikuuta 1882 Cambridge, Massachusetts, Yhdysvallat |
| **Kuollut** | 20. elokuuta 1961 (79 vuotta) Randolph, New Hampshire |
| Kansalaisuus |  Yhdysvaltalainen |
| Koulutus ja ura |
| Tutkinnot | Harvardin yliopisto |
| Väitöstyön ohjaaja | Wallace Clement Sabine |
| Instituutti | Harvardin yliopisto |
| Oppilaat | Robert Oppenheimer |
| Tutkimusalue | Fysiikka |
| Tunnetut työt | Bridgamin yhtälöt |
| Palkinnot |  Nobelin fysiikanpalkinto (1946) |
| [ Muokkaa Wikidatassa ]  |
| Infobox OK |

**Percy Williams Bridgman** (21. huhtikuuta 1882 – 20. elokuuta 1961) oli yhdysvaltalainen fyysikko, jolle myönnettiin Nobelin fysiikanpalkinto vuonna 1946 äärimmäisen korkean paineen mahdollistavan laitteiston keksimisestä ja korkeapainefysiikan alalta tehdyistä löydöistä. Korkeapainefysiikan tutkimuksen lisäksi Bridgman muun muassa kirjoitti lukuisia julkaisuja tieteellisestä menetelmästä ja muusta tieteenfilosofiasta.

Bridgman aloitti akateemiset opintonsa Harvardin yliopistossa vuonna 1900 ja valmistui filosofian tohtoriksi fysiikasta vuonna 1908. Valmistumisensa jälkeen hän tutki korkean paineen ilmiöitä koko uransa ajan. Laitteistollaan hän pystyi puristamaan aineita jopa yli 100 000 ilmakehän paineeseen. Korkeassa paineessa hän tutki muun muassa aineiden puristuvuutta, viskositeettia sekä lämmön- ja sähkönjohtavuutta. Kristallografian alalla Bridgman kehitti tavan kasvattaa yksittäiskiteitä.

Bridgman meni 1912 naimisiin Olive Waren kanssa ja heidän perheeseensä syntyi kaksi lasta. Vuonna 1961 Bridgman teki itsemurhan sairastuttuaan syöpään.

Syvällä maapallon vaipassa 650–2 900 kilometrin syvyydessä esiintyvä perovskiitti on nimetty Percy Williams Bridgmanin mukaan bridgmaniitiksi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Nobelprize.org Percy W. Bridgmanin elämäkerta (englanniksi)
# Pierre-Gilles de Gennes

| Pierre-Gilles de Gennes |
| --- |
|  |
| Henkilötiedot |
| **Syntynyt** | 24. lokakuuta 1932 Pariisi, Ranska |
| **Kuollut** | 18. toukokuuta 2007 Pariisi, Ranska |
| Koulutus ja ura |
| Tutkinnot | École Normale Supérieure |
| Väitöstyön ohjaaja | A. Herpin, A. Abragam ja J. Friedel |
| Instituutti | ESPCI Collège de France Orsayn yliopisto |
| Tutkimusalue | Fysiikka |
| Tunnetut työt | Nestekiteiden tutkimismenetelmät |
| Palkinnot |  Nobelin fysiikanpalkinto (1991) Lorentz-mitali Wolfin palkinto |
| [ Muokkaa Wikidatassa ]  |
| Infobox OK |

**Pierre-Gilles de Gennes** (24. lokakuuta 1932 Pariisi – 18. toukokuuta 2007 Orsay) oli ranskalainen Nobel-palkittu fyysikko. Nobelin palkinto hänelle myönnettiin vuonna 1991 löydöstä, jonka mukaan yksinkertaisten systeemien tutkimiseen käytettyjä menetelmiä voitiin soveltaa myös nestekiteiden ja polymeerien tutkimukseen.

De Gennes syntyi Pariisissa vuonna 1932 ja opiskeli kotona, kunnes täytti 12 vuotta. Hän opiskeli myöhemmin École normale supérieure -koulussa. Lähdettyään vuonna 1955 Écolesta hänestä tuli tutkija Commissariat à l’Énergie Atomique -järjestöön, työskennellen pääosin neutronisironnan ja magnetismin parissa A. Abragamin ja J. Friedelin alaisuudessa. De Gennesistä tuli tohtori vuonna 1957.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Biografia Nobel-säätiön sivuilla. (englanniksi)
# Reinhard Genzel

| Reinhard Genzel |
| --- |
|  |
| Henkilötiedot |
| **Syntynyt** | 24. maaliskuuta 1952 Bad Homburg vor der Höhe, Länsi-Saksa |
| Kansalaisuus | Saksa |
| Koulutus ja ura |
| Tutkimusalue | tähtitiede |
| Palkinnot | Balzanin palkinto (2003) Crafoord-palkinto (2012)  Nobelin fysiikanpalkinto 2020 |
| [ Muokkaa Wikidatassa ]  |
| Infobox OK |

**Reinhard Genzel** (s. 24. maaliskuuta 1952) on saksalainen astrofyysikko, Max Planckin maapallon ulkopuolisen fysiikan instituutin apulaisjohtaja, LMU:n professori ja emeritusprofessori Kalifornian Berkeleyn yliopistossa. Hänelle myönnettiin fysiikan Nobel-palkinto vuonna 2020, jonka hän jakoi Andrea Ghezin ja Roger Penrosen kanssa.

Hän on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 1995.

## Lähteet
# Harvey Fletcher

| Harvey Fletcher |
| --- |
|  |
| Henkilötiedot |
| **Syntynyt** | 11. syyskuuta 1884 Provo, Utah |
| **Kuollut** | 23. heinäkuuta 1981 (96 vuotta) |
| Koulutus ja ura |
| Väitöstyön ohjaaja | Robert Andrews Millikan |
| Tutkimusalue | psykoakustiikka |
| [ Muokkaa Wikidatassa ]  |
| Infobox OK |

**Harvey Fletcher** (11. syyskuuta 1884 – 23. heinäkuuta 1981) oli yhdysvaltalainen puheen ja kuulon ominaisuuksien tutkija, joka kehitti vakioäänekkyyskäyrästöä (Fletcher–Munson käyrästöä), äänekkyysasteikkoa ja äänekkyyden summaamista. Hän väitteli 1911.

## Kansainvälisiä palkintoja ja tunnustuksia

* Acoustical Society of American (ASA) kunnia fellow (1949)
* American Otological Societyn (AOS) kunniajäsen
* Audio Engineering Societyn (AES) kunniajäsen
* American Academy of Motion Picturesin Progress Medal Award
* postuumisti Technical Grammy Award (2016)

## Teokset

* Fletcher, Harvey: *Speech and Hearing in Communication*, D. Van Nostrand, 1953.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Wilden A. Munsonin artikkelit *Acoustical Society of American (ASA) sivulla.* *asa.scitation.org*. Viitattu 22.6.2020.
# Norman Foster Ramsey

| Norman Foster Ramsey |
| --- |
|  |
| Henkilötiedot |
| **Syntynyt** | 27. elokuuta 1915 Washington, DC, Yhdysvallat |
| **Kuollut** | 4. marraskuuta 2011 (96 vuotta) Wayland, Massachusetts, Yhdysvallat |
| Kansalaisuus | yhdysvaltalainen |
| Koulutus ja ura |
| Tutkinnot | Columbian yliopisto |
| Väitöstyön ohjaaja | Isidor Isaac Rabi |
| Instituutti | Harvardin yliopisto Nato |
| Tutkimusalue | fysiikka |
| Tunnetut työt | atomikello |
| Palkinnot |  Nobelin fysiikanpalkinto (1989) |
| [ Muokkaa Wikidatassa ]  |
| Infobox OK |

**Norman Foster Ramsey** (27. elokuuta 1915 Washington, DC, Yhdysvallat – 4. marraskuuta 2011 Wayland, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen fyysikko. Hänelle myönnettiin vuonna 1989 Nobelin fysiikanpalkinto kehittämästään erillisten oskillaatiokenttien menetelmästä, joka on tärkeä osa vetymaserin ja atomikellon toimintaa. Samana vuonna palkinnon saivat Wolfgang Paul ja Hans Dehmelt.

Norman Foster Ramsey (oik.) ja atomipommi Little Boy vuonna 1945.
Ramsey työskenteli useissa hallintotehtävissä esimerkiksi Natossa ja Yhdysvaltain atomienergiakomissiossa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Biografia Nobel-säätiön sivuilla (englanniksi)
# Mark Oliphant

Mark Oliphant
**Mark Oliphant** (8. lokakuuta 1901 Adelaide – 14. heinäkuuta 2000 Canberra) oli australialainen ydinfyysikko. Hän oli kehittämässä ensimmäistä atomipommia, mutta kääntyi pian ydinaseiden vastustajaksi. Hän toimi 1970-luvulla Etelä-Australian kuvernöörinä.

Australiassa syntynyt Oliphant opiskeli brittifyysikko Ernest Rutherfordin laboratoriossa Cambridgen yliopistossa. Hän kuului atomeja halkovaan ryhmään Cavendish-laboratoriossa vuonna 1932 ja kehitti toiseen maailmansotaan tutkaa, jonka jäljiltä välivaiheiden kautta syntyi nykyaikainen mikroaaltouuni. Vuodesta 1943 alkaen hän johti brittiläisten ja australialaisten fyysikoiden ryhmää atomipommin valmistamiseen tähdänneessä Manhattan-projektissa Los Alamosissa, Yhdysvalloissa. Hiroshiman ja Nagasakin atomipommitusten jälkeen Oliphant kääntyi ydinaseiden vastustajaksi ja kannatti koko loppuelämänsä aseriisuntaa, atomienergian rauhanomaista käyttöä ja myös vaihtoehtoista energiantuotantoa. Hän moitti itseäänkin ”sotarikolliseksi”.

Oliphant palasi ulkomailta Australiaan vuonna 1950. Hän oli perustamassa Australian tiedeakatemiaa. Vuosina 1971–1976 hän toimi Etelä-Australian osavaltion kuvernöörinä. Hän kuoli 98-vuotiaana heinäkuussa 2000.

## Lähteet

* Atomipommin kehittäjästä tuli rauhanaktivisti. *Helsingin Sanomat*, 19.7.2000, s. A14.
# Itä-Aasia

Itä-Aasian kartta
**Itä-Aasia** on maantieteellinen alue Aasiassa, johon kuuluvat Etelä-Korea, Japani, Kiina, Mongolia, Pohjois-Korea ja Taiwan. Itä-Aasian alueella asuu 38 prosenttia Aasian ja 22 prosenttia koko maailman väestöstä.

## Valtiot

| Valtio | Pinta-ala (km2) | Väkiluku (2009) | Väestötiheys (/km2) | BKT USD (2009) | BKT per asukas (2009) | Pääkaupunki | valtiomuoto | viralliset kielet | valuutta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Etelä-Korea | 100 140 | 50 062 000 | 500 | 832 512 | 17 074 | Soul | tasavalta | korea | Etelä-Korean won |
|  Japani | 377 944 | 128 470 000 | 337 | 5 068 059 | 39 731 | Tokio | perustuslaillinen monarkia | japani | Japanin jeni |
|  Kiina | 9 671 018 | 1 335 612 968 | 138 | 4 984 731 | 3 735 | Peking | kansantasavalta | mandariinikiina | Renminbi |
|  Mongolia | 1 564 116 | 2 736 800 | 2 | 4 023 | 1 560 | Ulan Bator | tasavalta | mongolia | Mongolian tugrik |
|  Pohjois-Korea | 120 540 | 23 906 000 | 198 | 27 820 | 1 159 | Pjongjang | kansantasavalta | korea | Pohjois-Korean won |
|  Taiwan | 36 191 | 23 119 772 | 639 | 378 969 | 16 391 | Taipei | tasavalta | mandariinikiina | Uusi Taiwanin dollari |

## Erityishallintoalueet

| alue | Pinta-ala (km2) | Väkiluku (2009) | Väestötiheys (/km2) | BKT USD (2009) | BKT per asukas (2009) | emämaa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Macao | 29 | 541 200 | 18 662 | 21 700 | 38 968 |  Kiina |
|  Hongkong | 1 104 | 7 055 071 | 6 390 | 210 731 | 29 825 |  Kiina |

## Katso myös

* Kaukoitä

## Lähteet
# Miao-jao-kielet

Miao-jao-kielten esiintymisalue Kaakkois-Aasiassa: miao punaisella ja jao-kielet vihreällä.
**Miao-jao-kielet** tai **hmong-mien-kielet** on pieni kielikunta, johon kuuluvia kieliä puhutaan Etelä-Kiinassa ja Kaakkois-Aasiassa. Kieliryhmän tutkimus on ollut vähäistä ja niiden luokitus siksi epätarkka.

## Luokittelu

* miao (hmong), noin 5 miljoonaa puhujaa (miaot ja hmongit)
* jao-kielet
	+ mien, noin 900 000 puhujaa
	+ biao-mien
	+ iu-mien
	+ mun
	+ pa-heng
* še, noin 1000 puhujaa, ei välttämättä kuulu miao-jao-kieliin

## Lähteet

* Anhava, Jaakko: *Maailman kielet ja kielikunnat*, s. 161–162.  Gaudeamus, 1998 (3. painos 2005).  ISBN 951-662-734-X
# L

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|

|  |
| --- |
| Ll Ll |
|   |
|

| Suomen kielen aakkoset |
| --- |
| Latinalaiset aakkoset |
|  | Aa | Bb | Cc | Dd |  |
| Ee | Ff | Gg | Hh | Ii | Jj |
| Kk | Ll | Mm | Nn | Oo | Pp |
| Qq | Rr | Ss | Tt | Uu | Vv |
|  | Ww | Xx | Yy | Zz |  |
| Muut suomen aakkoset |
| Åå | Ää | Öö |
|  | Šš | Žž |  |
| Luettelo kirjaimista |

 |

 |
|  |

**L** (**l**) on latinalaisten ja myös suomen aakkosten kahdestoista kirjain. L-kirjaimen nimi on suomen kielessä *äl* (aiemmin myös *el*) ja äännearvo [l].

Kreikkalaisessa kirjaimistossa latinalaista L-kirjainta vastaa lambda (Λ, λ), kyrillisessä kirjaimistossa puolestaan Л (л).

## Historiaa

Alkuperältään L-kirjain on peräisin muinaisseemiläisestä kirjainmerkistä lamed. Tästä kehittyi puolestaan kreikan lambda, josta taas syntyi latinan l-kirjain.

## L suomen kielessä

L-kirjaimella merkitään suomen kielessä lateraalikonsonanttia [l]. L ääntyy periaatteessa samalla tavalla kaikissa asemissa, mutta vokaaliympäristö vaikuttaa sen laatuun ja paikkaan jonkin verran. Eräissä murteissa l on vahvasti palataalistunut (i- tai j-värinen).

Suomen kielessä on joitain l-kirjaimeen päättyviä sanoja.*lähde?*

## Muita esitystapoja

* Morseaakkosissa **L** merkitään: `.-..`
* Radioaakkosissa **L** on suomalaisen standardin mukaan *Lauri* ja NATO-standardin mukaan *Lima*
* Pistekirjoituksessa (Braille) **L** merkitään:

* Tietokoneissa **L** koodataan eri merkistöissä seuraavasti:

|  | L | l |
| --- | --- | --- |
| ASCII | 76 | 108 |
| Unicode | U+004C | U+006C |

## L-kirjaimen merkityksiä

### Pienen l:n merkityksiä

* l on arvosana laudatur.
* l. on suomessa eli-sanan lyhenne.
* l. on suomessa läänin lyhenne.
* l tai L on litran tunnus.

### Ison L:n merkityksiä

* L on roomalainen numero viisikymmentä.
* L on fysiikassa induktanssin tunnus.
* L on fysiikassa pyörimismäärän (kiertoliikemäärä, liikemäärämomentti, impulssimomentti) tunnus.
* L tarkoittaa oikeustieteessä lakia.
* L ajoneuvon kansallisuustunnuksena tarkoittaa Luxemburgia.
* L merkitsee vaatteiden kokoluokituksessa suurta (engl. *large*).
* L merkitsee suomalaisissa kalentereissa lauantaita (käytetään myös lyhennettä La).
* L merkitsee kasvien ja eläinten tieteellisissä nimissä Carl von Linné.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **L** Wikimedia Commonsissa
# Pääluokka

**Pääluokka** (myös *diateesi*, *verbigenus,* engl. *voice*) on predikaattiverbin kieliopillinen kategoria, joka heijastaa lauseen verbin argumenttirakennetta eli mitä ja millaisia täydennyksiä (esim. subjekti, objekti) verbiin liittyy. Eurooppalaisessa kielioppiperinteessä keskeisiä pääluokkia ovat aktiivi ja passiivi.

## Yleistä

Pääluokalla voidaan tarkoittaa ensisijaisesti verbin taivutuskategoriaa, joka määrittää tilanteen osallistujiin viittaavien keskeisten lauseenjäsenten, etenkin subjektin aseman lauseessa. Näin on esimerkiksi latinan kieliopissa, missä verbeillä on aktiivi- ja passiivitaivutus: *amo* ’rakastan’ – *amor* ’minua rakastetaan’, *amat* ’hän rakastaa’ – *amatur* ’häntä rakastetaan’, *amabat* ’hän rakasti’ – *amabatur* ’häntä rakastettiin’, *amabit* ’hän tulee rakastamaan’ – *amabitur* ’häntä tullaan rakastamaan’ jne. Diateesia voidaan myös ilmaista esimerkiksi sanajärjestyksellä, verbijohdoksilla (esimerkiksi suomen kielen ns. johdospassiivit: *asia **hoituu) tai apuverbirakenteen avulla (esimerkiksi englannissa: *I **was kicked** by a bull* ’minua potkaisi sonni’, ”minä olin potkaistu sonnin toimesta”).

Aktiivi tyypillisesti esittää lauseen subjektin verbin toimijana, passiivirakenteissa taas tyypillisesti kieliopillinen subjekti on toiminnan kohde ja varsinainen toimija siirretään taka-alalle. Aktiivin ja passiivin ohella eurooppalaisessa kielioppiperinteessä on klassisen kreikan kieliopista tunnetuksi tullut medium eli mediopassiivi. Se on verbin taivutuskategoria, jolla ilmaistaan, että lauseen subjekti on yhtaikaa sekä toimija että jollakin tapaa toiminnan kohde: παρασκευάζομαι** εἰς πόλεμον* ’minä **varustaudun** sotaan’, παρασκευάζομαι** πλοῖον* ’varustan itselleni laivan’. Diateesiin ja argumenttirakenteeseen liittyvät myös esimerkiksi refleksiivi-ilmaukset *(minä peseydyn ~ pesen itseni),* kausatiivit *(hän pesettää paitansa)* tai impersonaaliset rakenteet *(paidat pestään; paidan voi pestä pesukoneessa)*, vaikka niitä ei kieliopeissa välttämättä esitetä ”pääluokkana”.

## Pääluokka suomen kieliopissa

Suomen kieliopeissa on latinan ja kreikan kielioppeihin palautuvan perinteen mukaan pitkään kuvattu ”aktiivi” ja ”passiivi” omina pääluokkinaan. Itse asiassa suomen passiivi on paremminkin persoonan kategoriaan rinnastuva taivutuskategoria, jolla ei ole erillistä persoonataivutusta, ja toisaalta passiivin tapaisia merkityksiä voidaan suomessa ilmaista myös johdoksilla tai apuverbirakenteilla. *Iso suomen kielioppi* puhuu verbien aktiivi- ja passiivitaivutuksesta mutta ei enää käytä termiä ”pääluokka” laisinkaan.

## Lähteet
# Googol

**Googol** on luku 10100, jossa numeroa 1 seuraa sata nollaa. Luvulle nimen keksi amerikkalainen matemaatikko Edward Kasner kuullessaan sanan yhdeksänvuotiaalta sisarenpojaltaan Milton Sirottalta. Kasner julkaisi termin kirjassaan *Mathematics and the Imagination* (1940).

Googolilla ei ole juuri käyttöä muualla kuin matematiikan opetuksessa. Kasner loi sen esittääkseen äärettömyyden ja käsittämättömän suuren luvun välistä eroa. Vertailukohtina voidaan todeta, että tunnetussa maailmankaikkeudessa on noin 1085 atomia, ja shakissa tiedetään olevan mahdollisia pelitilanteita 10123 kpl.

1 googol = 10100 = 10 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000
Googlen nimeksi oli alun perin tarkoitus tulla Googol.

## Katso myös

* Googolplex on 10 potenssiin googol.

## Lähteet
# Uranos

Uranoksen kastraatio. Giorgio Vasarin ja Gherardi Christofanon maalaus 16. vuosisadalta. Palazzo Vecchio, Firenze.
**Uranos** (m.kreik. Οὐρανός) on kreikkalaisessa mytologiassa taivaan jumala sekä Gaian, Äiti maan, poika ja puoliso. Uranos ja Gaia olivat useimpien kreikkalaisen mytologian hahmojen ja maailman olentojen esivanhempia tai luojia tavalla tai toisella, mutta eivät kuitenkaan kaikkien (esimerkiksi Nyksin, yön, ja Ereboksen, pimeyden, synnytti Khaos).

Aluksi Uranoksen ja Gaian liitosta syntyivät kykloopit ja titaanit, tämän jälkeen muun muassa merenjumalatar Tethys, muistin jumalatar Mnemosyne ja Kronos. Uranos ei päästänyt jälkeläisiään ulos maan povesta eli Gaian kohdusta, mistä suuttuneena Gaia antoi pojalleen Kronokselle sirpin, jolla Kronos leikkasi irti isänsä peniksen. Mereen heitetyn siittimen ympärille muodostuneesta vaahdosta syntyi rakkauden jumalatar Afrodite ja siitä pudonneista veripisaroista syntyivät gigantit, meliadit ja erinykset.

Uranoksen mukaan on nimetty aurinkokuntamme planeetta Uranus, mikä tekee siitä ainoan kreikkalaisen jumalan, jonka mukaan on nimetty aurinkokunnan planeetta (joskin jumalan latinankielisellä nimellä). Muut aurinkokunnan planeetat on nimetty roomalaisten jumalien mukaan.

## Lähteet