# Substantiivi

**Substantiivit** (vanhoissa suomen kieliopeissa myös: ”**nimisanat**”) ovat yksi kielten sanaluokista. Suomalaisessa kielioppiperinteessä substantiivit on tapana kuvata yhtenä nominien alaryhmänä.

## Substantiivin määritelmä ja merkitys

Tavallisen oppikirjaselityksen mukaan substantiivit viittaavat joko konkreettisiin tai abstraktisiin olioihin. ”Olion” määritteleminen on kuitenkin ongelmallista, joten substantiivi on kielitieteessä helpompi määritellä taivutuksen ja lauseopillisen käyttäytymisen perusteella. Merkityksen perusteella substantiivit voidaan jakaa **yleisnimiin** (appellatiivit), jotka ilmaisevat olion luokkaa (esim. *talo, tyttö, puhelin, vesi, mäki, kauneus, ajatus, syöminen*), ja **erisnimiin** (proprit), jotka identifioivat yhden tietyn olion (esim. *Maija, Maija Virtanen, Kiasma, Porvoo*).

## Substantiivin taivutus

Useissa kielissä substantiivit taipuvat luvussa ja sijassa. Suomessa ja monissa muissakin kielissä (kuten useimmissa uralilaisissa kielissä) substantiiviin voi liittyä possessiivisuffiksi: *kirja**ni**, hänen juoksemise**nsa. Useissa kielissä substantiivien taivutukseen ja käyttäytymiseen vaikuttavia kategorioita ovat suku sekä jaollisuus tai jaottomuus. Jaollisia ovat laskettavissa olevien yksittäisten olioiden nimitykset, kuten *kynä, tyttö, astiasto, häät*. Jaottomia ovat ns. ainesanat (esim. *vesi, liha, metalli*) sekä abstraktisubstantiivit (esim. *rakkaus, musiikki, juokseminen*). Substantiivilausekkeen määräisyyttä voidaan joissakin kielissä merkitä artikkelilla.

Joissakin kielissä substantiivit voivat tietyin ehdoin taipua myös verbin taivutuskategorioissa. Esimerkiksi mordvalaiskielissä nominaalipredikaatti (predikatiivi) ei yhdisty subjektiin ’olla’-verbin avulla vaan voi itse saada persoonan ja aikamuodon suffiksit, esim. ersämordvan *tarkaś bolota-**l’ ’se paikka oli suota’, *mońtś jovks-**an ’minä itse olen satu’, *kudoso-**tanok ’olemme kotona’ (vrt. *bolota* ’suo’, *jovks* ’satu’, *kudoso* ’kotona, talossa’).

## Substantiivi lauseessa

Substantiivi muodostaa **substantiivilausekkeen** (kielitieteellisissä teksteissä usein NP, engl. *noun phrase*) joko yksin tai erityyppisten laajennustensa kanssa. Laajennuksia voivat olla esimerkiksi pronomini *(**tässä** talossa)* tai adjektiivilauseke *(**hyvin mukavassa** talossa)*, substantiivilauseke (tytön** kirja, usko **huomiseen), adverbi- tai adpositiolauseke (*konsertti **eilen**, kunnioitus **elämää kohtaan), infinitiivilauseke (*halu **muuttaa ulkomaille) sekä lause (*ajatus **että voisin myöhästyä).

Suomessa ja useissa muissakin kielissä substantiivilauseke voi toimia lauseessa

* subjektina (tämä viimeinen ehdotus** tuntuu vähän oudolta),*
* objektina (*tuo lupaava 16-vuotias löi laudalta **kaikki muut osallistujat**),*
* predikatiivina (*hän on **aikamoinen sankari**),*
* adverbiaalina (*he asuvat **hyvin mukavassa talossa**),*
* substantiivin määritteenä (tämän tytön** kirja),*
* adposition (*läpi **harmaan kiven**, **talon** takana)* tai lukusanan (*kolme **miestä**)* täydennyksenä.

## Katso myös

* Substantiivitauti

## Lähteet

Sanaluokat

|  |  |
| --- | --- |
| Nominit | * substantiivit
* adjektiivit
* numeraalit
* pronominit
 |
| Verbit | verbit |
| Vaillinaisesti taipuvat | * adverbit
* adpositiot
* partikkelit
 |