Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Kana (kirjoitusjärjestelmä)

Hiragana- ja katakana-merkit sekä niiden esittämät tavut.
**Kana** (jap. 仮名) tarkoittaa japanin kielessä käytettyjä tavumerkistöjä, joista nykyisin käytössä ovat *hiragana* ja *katakana*. Molemmilla voidaan kirjoittaa kaikki japanin kielen äänteet, ja ne ovat käytössä rinnakkain, mutta eri tarkoituksissa.

## Historia

Ensimmäinen, hiraganaa ja katakanaa edeltänyt kana-järjestelmä oli *man’yōgana*, jossa kiinalaisia kirjoitusmerkkejä eli *kanjeja* käytettiin kirjoittamaan japania. Japanilaiset tarvitsivat merkistön, jolla japanin kielen taivutusta pystyttiin merkitsemään foneettisesti. Katakana ja hiragana kehitettiin man’yōganasta sitä yksinkertaistamalla.

*Hentaigana* tarkoittaa hiragana-aakkosten historiallisia, käytöstä pois jääneitä merkkejä.

## Kana-aakkoset

Tavuaakkosto muodostuu 46 tavusta. Kukin merkki koostuu konsonantista ja vokaalista, esimerkiksi ka, sa, mu; poikkeuksena ovat pelkät vokaalit ja ’n’. Jokaiselle tavulle on kaksi kirjoitustapaa: sitä vastaava hiragana ja katakana.

Katakanaa käytetään yleisimmin translitteroimaan vierasperäisiä sanoja ja esimerkiksi mainonnassa ja joissakin lastenkirjoissa. Katakana-merkit ovat kulmikkaan muotoisia ja peräisin kanjimerkkien osista.

Hiraganaa käytetään vuorostaan kirjoittamaan sanojen taivutuspäätteitä, koska kanjit eivät yksittäisinä merkkeinä voi ilmaista kuin taipumattomia sanoja, kuten substantiiveja ja verbien vartaloita. Hiraganalla kirjoitetaan myös muun muassa partikkeleita, prepositioita ja monia yleisesti käytettyjä sanoja. Hiragana-merkit ovat pehmeän muotoisia ja ne on kehitetty muuntelemalla kanjimerkkien osia.

Molemmilla kana-merkistöillä voidaan kirjoittaa samat 46 tavua, mutta muita äänteitä voidaan ilmaista muuntamalla näitä merkkejä lisäämällä niiden yläkulmaan tarkkeita (*nigori*), kaksi lyhyttä viivaa eli *dakuten* tai pieni ympyrä eli *handakuten*. Lisäksi aakkostoon kuulumattomia äänteitä voidaan kirjoittaa yhdistämällä merkkejä toisiinsa, esimerkiksi lisäämällä aakkosen perään pieni *ya*-, *yu-* tai *yo*-tavu, jolloin tavusta *ki* saadaan *kya*, tavusta *shi* saadaan *shu* ja niin edelleen.

Pienikokoisia kanamerkkejä voidaan käyttää tekstissä kanjimerkkien päällä tai vieressä osoittamaan niiden ääntämys. Tätä kutsutaan nimellä *furigana*.

## Aakkostus

Kanoja käytetään japanin kielessä aakkostukseen. Niitä käytetään *gojūon*-järjestelmän mukaan (あ い う え お … わ を ん), vaikkakin iroha-runon järjestystä käytetään myös joissakin tapauksissa. Sanakirjoissa on eroja lyhyitä ja pitkiä vokaaleja, pientä tsu-kanaa ja tarkkeita käyttävien merkkien järjestämisessä.*lähde?*

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta kana Wikimedia Commonsissa
# Man’yōgana

**Man’yōgana** on japanin kielessä ennen vanhaan käytetty kana-tavukirjoitusmerkistö, jossa kiinalaisia kirjoitusmerkkejä käytettiin kirjoittamaan japanin kielen tavuja foneettisesti.

Man’yōgana kehitettiin ensimmäisellä vuosituhannella. Kirjoitustaito oli tullut Kiinasta Japaniin 400-luvulla, ja aluksi Japanissa käytettiin kiinan kieltä kaikessa kirjallisessa kommunikaatiossa. Kun japanilaiset halusivat kirjoittaa omaa kieltään, he ottivat käyttöön kiinalaiset kirjoitusmerkit eli kanjit. Kiinan ja japanin kielten erilaisuuden vuoksi ne eivät kuitenkaan riittäneet esimerkiksi japanin kielen partikkelien ja taivutuspäätteiden merkitsemiseen. Japanilaiset alkoivatkin käyttää tiettyjä kanji-merkkejä foneettisesti ilmaisemaan samalla tavoin ääntyviä japanin kielen tavuja. Näitä merkkejä kutsutaan man’yōgana-merkeiksi.

Näin syntynyt sekamuotoinen kirjoitus osoittautui epäkäytännölliseksi, sillä lukija ei aina tiennyt, ilmaisiko merkki kanjin tapaan merkitystä vai man’yōgana-merkin tapaan äännettä. Sen vuoksi man’yōgana-merkeistä kehitettiin Heian-kaudella (794–1183) erillinen, puhtaasti foneettinen kana-tavukirjoitus. Sen jälkeen tämän tavukirjoituksen merkkejä yksinkertaistamalla kehitettiin erilliset hiragana- ja katakana-merkistöt.

Taulukon soluissa man’yōgana-merkit ylinnä ja niistä osa erottamalla saadut katakana-merkit alinna. Erotettu osa korostettuna punaisella.Hiragana-merkkien (alinna) kehitys man’yōgana-merkeistä (ylinnä).

## Lähteet
# Rōmaji

**Rōmaji** (ローマ字) eli "roomalaiset merkit" on menetelmä japanin kielen kirjoittamiseksi latinalaisilla kirjaimilla. Rōmajilla kirjoitetaan Japanissa normaalisti kanjein sekä hiragana- ja katakana-merkein kirjoitettavat sanat latinalaisin aakkosin eli sanat romanisoidaan tai latinisoidaan. Rōmajia käytetään muun muassa ulkomaalaisille suunnatuissa japanin oppikirjoissa ja japanilaisten nimien siirtokirjoituksessa.

## Järjestelmät

Japanin kielen latinisaatiojärjestelmiä on useita erilaisia. Yleisimmät nykyaikaiset järjestelmät ovat Hepburn-latinisointi, Kunrei-shiki ja Nihon-shiki.

Hepburn-latinisointia käytetään yleisesti englantia äidinkielenään puhuville henkilöille suunnatuissa japanin oppikirjoissa. Yleisin Japanissa käytetty järjestelmä on Nihon-shiki. Hepburn-latinisoinnin kehitti amerikkalainen lähetyssaarnaaja James Curtis Hepburn 1800-luvun puolivälissä. Hepburn-latinisointi pohjautuukin siten englannin kielen ääntämykseen.

Kunrei-shiki ja Nihon-shiki eli Nippon-shiki ovat kumpikin japanilaisten itsensä kehittämiä järjestelmiä. Nihon-shiki on järjestelmistä vanhempi. Siinä ensiintyvien, nykyjapanista pois jääneiden äänteiden hylkäämiseksi latinisointijärjestelmästä kehitettiin Kunrei-shiki.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rōmaji Wikimedia Commonsissa
# Kunrei-shiki

**Kunrei-shiki** (jap. 訓令式ローマ字, *Kunrei-shiki rōmaji*) on romanisaatiojärjestelmä, jota käytetään japanin kielen translitteroimisessa latinalaisille aakkosille. Järjestelmä pohjautuu vanhempaan Nihon-shikiin, josta se on muokattu nykyjapaninkielen vaatimuksia vastaavaksi. Nihon-shikin tavoin Kunrei-shiki on japanilaisten itsensä kehittämä ja perustuu japanin ääntämiseen. Järjestelmä on ISOn hyväksymä ja siihen viitataan myös koodilla **ISO 3602**.

## Käyttö

* Kun tavua *he* (へ) käytetään partikkelina, se kirjoitetaan *e*.
* Kun tavua *ha* (は) käytetään partikkelina, se kirjoitetaan *wa*.
* Kun tavua *wo* (を) käytetään partikkelina, se kirjoitetaan *o*.
* Pitkät vokaalit merkitään sirkumfleksilla, esimerkiksi pitkä *o* kirjoitetaan *ô*.
* *n* (ん) kirjoitetaan ennen konsonanttia *n*, mutta ennen vokaaleja *n´*.
* Kaksinkertaiset konsonantit merkitään tuplaamalla poikkeuksetta *sokuonia* (っ) seuraava konsonantti.
* Lause ja kaikki erisnimet aloitetaan isolla kirjaimella.

### Kunrei-shikin romanisaatiotaulukko

| あ ア *a* | い イ *i* | う ウ *u* | え エ *e* | お オ *o* | (*ya*) | (*yu*) | (*yo*) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |
| か カ *ka* | き キ *ki* | く ク *ku* | け ケ *ke* | こ コ *ko* | きゃ キャ *kya* | きゅ キュ *kyu* | きょ キョ *kyo* |
| さ サ *sa* | し シ *si* | す ス *su* | せ セ *se* | そ ソ *so* | しゃ シャ *sya* | しゅ シュ *syu* | しょ ショ *syo* |
| た タ *ta* | ち チ *ti* | つ ツ *tu* | て テ *te* | と ト *to* | ちゃ チャ *tya* | ちゅ チュ *tyu* | ちょ チョ *tyo* |
| な ナ *na* | に ニ *ni* | ぬ ヌ *nu* | ね ネ *ne* | の ノ *no* | にゃ ニャ *nya* | にゅ ニュ *nyu* | にょ ニョ *nyo* |
| は ハ *ha* | ひ ヒ *hi* | ふ フ *hu* | へ ヘ *he* | ほ ホ *ho* | ひゃ ヒャ *hya* | ひゅ ヒュ *hyu* | ひょ ヒョ *hyo* |
| ま マ *ma* | み ミ *mi* | む ム *mu* | め メ *me* | も モ *mo* | みゃ ミャ *mya* | みゅ ミュ *myu* | みょ ミョ *myo* |
| や ヤ *ya* |  | ゆ ユ *yu* |  | よ ヨ *yo* |  |
| ら ラ *ra* | り リ *ri* | る ル *ru* | れ レ *re* | ろ ロ *ro* | りゃ リャ *rya* | りゅ リュ *ryu* | りょ リョ *ryo* |
| わ ワ *wa* | ゐ ヰ *i* |  | ゑ ヱ *e* | を ヲ *o* |  |
|  | ん ン *n* |  |
|  |
| が ガ *ga* | ぎ ギ *gi* | ぐ グ *gu* | げ ゲ *ge* | ご ゴ *go* | ぎゃ ギャ *gya* | ぎゅ ギュ *gyu* | ぎょ ギョ *gyo* |
| ざ ザ *za* | じ ジ *zi* | ず ズ *zu* | ぜ ゼ *ze* | ぞ ゾ *zo* | じゃ ジャ *zya* | じゅ ジュ *zyu* | じょ ジョ *zyo* |
| だ ダ *da* | ぢ ヂ *(zi)* | づ ヅ *(zu)* | で デ *de* | ど ド *do* | ぢゃ ヂャ *(zya)* | ぢゅ ヂュ *(zyu)* | ぢょ ヂョ *(zyo)* |
| ば バ *ba* | び ビ *bi* | ぶ ブ *bu* | べ ベ *be* | ぼ ボ *bo* | びゃ ビャ *bya* | びゅ ビュ *byu* | びょ ビョ *byo* |
| ぱ パ *pa* | ぴ ピ *pi* | ぷ プ *pu* | ぺ ペ *pe* | ぽ ポ *po* | ぴゃ ピャ *pya* | ぴゅ ピュ *pyu* | ぴょ ピョ *pyo* |

* Punaisella kirjoitetut merkit ovat kielessä vanhentuneita.

### Sallitut poikkeukset

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| しゃ sha | し shi | しゅ shu | しょ sho |
|   |   | つ tsu |   |
| ちゃ cha | ち chi | ちゅ chu | ちょ cho |
|   |   | ふ fu |   |
| じゃ ja | じ ji | じゅ ju | じょ jo |
|   | ぢ di | づ du |   |
| ぢゃ dya |   | ぢゅ dyu | ぢょ dyo |
| くゎ kwa |   |   |   |
| ぐゎ gwa |   |   |   |
|   |   |   | を wo |

## Katso myös

* Hepburn-järjestelmä
# Nüshu

| Nüshu |
| --- |
|  "Nüshu" kirjoitettuna nüshulla |
| Kielet | kiinan kieli |
| Kehitetty | n. 1000-luku |
| Luokitus | tavukirjoitus |
| Kirjoitussuunta | oikealta vasemmalle |
| Infobox OK |

**Nüshu** (perint.: 女書; yksink.: 女书; pinyin: nǚshū; sananmukaisesti ”naisten kirjoitus”), on kiinan kielen kirjoittamiseen käytetty tavukirjoitusjärjestelmä. Sitä käyttivät Hunanin maakunnan Jianyongin alueen yao- ja miao-kansan naiset luultavasti 1000-luvun alusta 2000-luvulle asti. Koulutuksesta ulos rajatut ja kotipiiriin sidotut naiset kehittivät kiinan kielen kirjoitusmerkeistä salakielen, jolla he saattoivat viestiä toisilleen vapaasti. Naiset kirjoittivat nüshua erityisesti kankaalle, viuhkoihin, nenäliinoihin ja vöihin.

Nüshua kirjoitetaan oikealta vasemmalle. Kirjoitusmerkkejä oli käytössä yli 600, joista 400–500 käyttäjää kohti. Merkit ovat kursiivilla kirjoitettuja kapeita variantteja kaishu-kirjoitusmerkeistä, ja ne ovat syntyneet kolmella eri tavalla: suoraan lainaamalla, muokkaamalla, ja vanhoja osia yhdistelemällä. Merkeistä kukin edustaa aina yhtä tietyllä tavalla lausuttua tavua, vaikka tavu edustaisikin eri sanoja eri asiayhteyksissä.

Viimeinen nüshun käyttäjä kuoli vuonna 2004. Vaikka kirjoitus onkin menettänyt käytännön merkityksensä, Kiinan hallitus pyrkii pitämään sitä hengissä järjestämällä sen opetusta ja näyttelyitä. Elvytykseen pelätään kuitenkin liittyvän kirjoituksen alkuperäisten piirteiden vääristymistä. Kiinnostus nüshuta kohtaan on kuitenkin kasvanut Kiinan Z-sukupolven keskuudessa.

## Lähteet

## Kirjallisuutta

* Lisa See: *Lumikukka ja salainen viuhka*, WSOY, 2006

## Aiheesta muualla

* AntroBlogi: Kiinalainen naisten kieli
# Nihonshoki

Nihonshokin versio Azuchi-Momoyama-kaudelta
**Nihonshoki** (jap. 日本書紀, ’Japanin kronikka’) on *Kojikin* jälkeen toiseksi vanhin olemassa oleva japanilainen historiankronikka, ja ensimmäinen kuudesta virallisesta valtionhistoriasta (*rikkokushi*). Se saatiin valmiiksi vuonna 720. Kirja on kirjoitettu klassiseksi kiinaksi ja jaettu 30 lukuun. Se käsittää kertomuksen maailman synnystä ja Japanin ensimmäisten keisarien mytologisen genealogian, joka päättyy keisarinna Jitōhon (645–703). Kirja tunnetaan myös nimellä **Nihongi** (jap. 日本紀), mutta nykyään *Nihonshoki* on yleisempi nimitys.

*Kojikin* tavoin *Nihonshoki* alkaa myyttisillä kertomuksilla mutta jatkuu ajankohtaisiin, historiallisiin tapahtumiin saakka. Kronikan uskotaan kertovan tarkasti keisari Tenjin, keisari Temmun ja keisarinna Jitōn hallituskausista. *Kojikiin* verrattuna *Nihonshoki* on laajempi ja sillä on enemmän arvoa historiantutkimukselle. Se koottiin prinssi Tonerin valvonnassa, mutta varsinaisia kirjoittajia on ollut useita.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nihonshoki Wikimedia Commonsissa
# Wa (Japani)

Kiinalainen kirjoitusmerkki *wa* tai *wō*, jossa on ihmistä merkitsevä radikaali 亻 ja foneettinen osa 委
**Wa** (jap. 倭, kiin. 倭, *Wō*) on varhaisin tunnettu Japanista käytetty nimi eli kiinalainen kirjoitusmerkki. Luultavasti se esiintyy ensimmäisen kerran *Shanhaijing*-teoksessa, varmuudella kuitenkin *Hanshu*-kronikassa eli ”Han-dynastian kirjassa”, joka on kirjoitettu 1. vuosisadalla. Vastaavasti japanilaisiin viitattiin sanalla *wajin* (倭人).

Sanaa käytettiin Kiinassa ja Koreassa viittaamaan Japaniin, mutta myös japanilaiset käyttivät sitä itsestään 600-luvulle saakka kommunikoidessaan kiinalaisten kanssa; tällaisesta käytöstä osoittavat esimerkiksi Wan viisi kuningasta (*Wa no goō*), jotka kutsuivat itseään ”Wan kuninkaiksi” (*Wa no kokuō*). Koreassa nimi on tavattu muun muassa goguryeolaisesta Gwanggaeton steelasta. Prinssi Shōtokun jälkeen japanilaiset alkoivat kutsua omaan maataan nimellä *Nippon* tai *Nihon* (日本), ja myös kiinalaiset ryhtyivät käyttämään tätä nimeä 700-luvulta alkaen.

Sanan merkitys lienee vaihdellut: 200-luvun *Sanguozhissa* käytetyn termin on päätelty viittaavan erityisesti Länsi-Japaniin, Kyūshūn, Shikokun ja Chūgokun alueisiin. 400-luvun *Songshussa* sana lienee puolestaan viitannut Yamato-valtioon, jota se nyt alkoi merkitä, ja kirjoitusmerkkikin alettiin Japanissa lukea ”Yamato”.

*Wa*-nimen etymologiasta ei ole varmuutta. Vanhastaan sen on selitetty esimerkiksi tulleen japanin itseen viittaavasta sanasta *wa* (吾) tai merkitsevän tottelevaista, alistuvaa henkilöä. Myöhemmin sen on päätelty tarkoittaneen ”kääpiötä, lyhyttä ja kumaraselkäistä ihmistä” muun muassa historiallisen sanakirjan *Shuowen jiezi* määritelmän perusteella. Halventavan merkityksensä vuoksi merkki korvattiin Japanissa positiivisella, harmoniaa tarkoittavalla merkillä 和, joka lausutaan samalla tavalla.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wa Wikimedia Commonsissa
# Kojiki

**Kojiki** (jap. 古事記, suom. *Vanhojen asioiden kronikka*) on yksi vanhimmista säilyneistä japanilaisista kirjoista ja vanhin tunnettu japanilainen historiateos. Se on valmistunut vuonna 712 ja siinä kerrotaan Japanin historia maailman luomisesta keisarinna Suikon hallituskauteen 600-luvun alussa.

*Kojiki* luotiin korostamaan keisarin asemaa ja jumalallista alkuperää kiinalaisen mallin mukaan. Se saattaa perustua aiempiin, mahdollisesti tuhoutuneisiin heimokronikoihin. Kirjan esipuheessa Ō no Yasumaro kertoo keisarinna Genmein määränneen hänet kirjoittamaan *Kojikin* keisari Tenmun hovipalvelija Hieda no Aren ulkomuistista kertomien, vanhemmista kronikoista opeteltujen tietojen mukaan. Kronikka jakautuu kolmeen osaan: ensimmäinen osa käsittää mytologisen luomiskertomuksen, toinen osa käsittelee keisari Jinmua, Yamaton valtion perustamista sekä viittätoista Jinmua seurannutta legendaarista keisaria ja kolmas osa kahdeksaatoista seuraavaa keisaria.

Vuonna 720 valmistui seuraava kronikka, *Kojikia* laajempi *Nihonshoki*.

## Kojiki-den

*Kojiki-den*
Motoori Norinaga julkaisi Edo-kaudella 44-osaisen tutkimuksen *Kojikista* nimeltä *Kojiki-den* (jap. 古事記伝).

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*  (Arkistoitu – Internet Archive)
* Kojikin uudistettu versio vuodelta 1910 (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi)
* The Internet Sacred Text Archive – Basil Hall Chamberlainin käännös *Kojikista* vuodelta 1919.
# Ōjin

| Ōjin |
| --- |
|  |
| Japanin keisari |
| Valtakausi |
270–310 |
| Edeltäjä |
Jingū |
| Seuraaja |
Nintoku |
|  |
| Hautapaikka |
Habikino |
| Suku |
Yamato |
| Uskonto |
šintolaisuus |

**Ōjin** (jap. 応神) oli perinteisen vallanperimysjärjestyksen mukaan Japanin 15. keisari.

Ōjinin uskotaan vahvistaneen keisarillista valtaa, johtaneen maareformia ja edistäneen aktiivisesti kulttuurivaihtoa Korean ja Kiinan kanssa. Sanotaan, että monimutkaiset kudontatekniikat tuotiin Japaniin Koreasta hänen hallituskautensa aikana. Kiinalaiset oppineet taas esittelivät kungfutselaisuuden ja toivat kiinalaisen kirjoitusjärjestelmän maahan, mikä kiihdytti japanilaisen kulttuurin kehitystä.

Ōjinin hautakumpu eli kofun Habikinossa lähellä Ōsakaa on Japanin toiseksi suurin. Legendan mukaan Ōjin muuttui kuolemansa jälkeen Hachimaniksi, sodan jumalaksi.

Ilmakuva hautakummusta
## Lähteet