Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# DNA-viivakoodaus

Kuvassa on kolme eri lepakon alalajia, joista kussakin viihtyy erilainen loinen. Loiset ja siten myös lepakot voidaan erottaa toisistaan loisten DNA-viivakoodien avulla. Vasemmalla olevat värikkäät raidalliset jonot kuvaavat kunkin loisen DNA:ta.
Jouluruoan DNA-viivakoodausta.
**DNA-viivakoodaus** on geeniteknologian menetelmä, jossa lajin perimästä etsitään emäsjono eli pätkä DNA:ta, joka on kyseiselle lajille mahdollisimman ainutlaatuinen ja vaihtelee mahdollisimman vähän lajin eri yksilöiden välillä. Näin löytynyt DNA-viivakoodi toimii tuntomerkkinä, joka helpottaa lajin tunnistamista. Idea esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 2003 ja se on verrattavissa kaupan tuotteissa oleviin viivakoodeihin, jotka ovat yhtä lailla ainutlaatuisia eri tuotteiden välillä. DNA-viivakoodauksesta on apua etenkin sellaisten lajien erottamisessa toisistaan, jotka eivät eroa ulkonäöltään.

Eläimillä DNA-viivakoodiksi sopii yleensä hyvin mitokondriaalisessa DNA:ssa sijaitseva osa sytokromi-oksidaasi-1-geenistä (COI), kasveilla viherhiukkasessa sijaitsevien maturaasi-K:n (matK) ja rubiscon (rbcL) yhdistelmä ja sienillä tuman DNA:ssa sijaitseva tilke-DNA-alue.

## Katso myös

* Barcode of Life Data System

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Molekulaariset lajintunnistusmenetelmät mullistavat ekologista tutkimusta *Natura*. 8.12.2022.
# Euraasian laatta

Euraasian laatta vasemmassa ja oikeassa yläkulmassa vihreällä.
**Euraasian laatta** on Maan litosfääriin kuuluva mannerlaatta, joka kelluu astenosfäärin päällä. Euraasian laatta kattaa Euraasiasta melkein koko Euroopan ja suurimman osan Aasiaa aina Kaakkois-Aasiaa myöten, mutta ei Intian niemimaata tai Lähi-itää.

Aasiassa Intian laatta työntyy Euraasian laattaa päin ja Tyynenmeren laatta työntyy laatan alle. Atlantilla Euraasian ja Pohjois-Amerikan laatta erkanevat toisistaan.

## Lähteet

Mannerlaatat

|  |  |
| --- | --- |
| Suuret laatat | * Afrikan laatta
* Antarktiksen laatta
* Etelä-Amerikan laatta
* Euraasian laatta
* Indo-Australian laatta
* Pohjois-Amerikan laatta
* Tyynenmeren laatta
 |
| Pienempiä laattoja | * Adrianmeren laatta
* Anatolian laatta
* Arabian laatta
* Egeanmeren laatta
* Filippiinien laatta
* Juan de Fucan laatta
* Karibian laatta
* Kookossaaren laatta
* Nazcalaatta
* Scotian laatta
 |
# Australian ilmasto

Australian Köppenin ilmastoluokitus.
**Australian ilmasto** on Australian mantereen eri osissa vallitsevat sääolot ja niiden muutokset pitkän ajan kuluessa.

Mantereen pohjoisosat kuuluvat kuumaan, keskiosat lämpimään ja eteläosat lauhkeaan ilmastovyöhykkeeseen. Keskiosat ovat pysyvien korkeapaineiden leveysasteilla, ja muistuttavat Saharaa ja Kalaharia. Sateisemmat alueet reunustavat mantereen kuivaa ydintä. Trooppisessa pohjoisosassa sadekausi ajoittuu marraskuun ja huhtikuun välille, kun pasaatien kohtaamisvyöhyke liikkuu alueelle. Samaan aikaan syntyy Australian monsuuni, ja vallitseva tuulensuunta on koillisesta.

Australian itä- ja kaakkoisosissa sateita saadaan ympäri vuoden. Keskiosan aavikko ulottuu länsirannikolle 18. ja 30. eteläisen leveyspiirin välisellä alueella sekä etelärannikolle 125. ja 135. itäisen pituuspiirin välisellä alueella.

Trooppiset syklonit osuvat Australiaan pari kertaa vuodessa, yleensä maan pohjois- ja luoteisosaan. Ne esiintyvät yleensä kesäkaudella joulu-huhtikuussa.

Australian alueen sykloneille annetaan nimet yhdestä listasta, jota ei aloiteta alusta kauden vaihtuessa. Lista julkaistiin vuonna 2008. Australiaan osuneita sykloneita ovat olleet mm. syklonit Monica ja Marcus.

Muita vaarallisia sääilmiöitä ovat tulvat, maastopalot, pitkät kuivuusjaksot ja hellekaudet. Näiden ilmiöiden esiintyminen riippuu alueesta ja vuodenajasta. Lisäksi El Niño aiheuttaa suuria eroja eri vuosien välille.

## Katso myös

* Queenslandin tulvat 2010–2011

## Lähteet
# Luettelo Australian kenraalikuvernööreistä

Tämä on luettelo Australian kenraalikuvernööreistä. Luettelo alkaa John Hopesta ja päättyy Sam Mostyn.

## Australian kenraalikuvernöörit

| Järjestys | Kuva | Virka-aika | Kenraalikuvernöörit | Monarkki |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | 1. tammikuuta 1901 – 9. tammikuuta 1903 | John Hope, Hopetounin 7. jaarli | Viktoria Edvard VII |
| 2 |  | 9. tammikuuta 1903 – 21. tammikuuta 1904 | Hallam Tennyson, Tennysonin 2. paroni | Edvard VII |
| 3 |  | 21. tammikuuta 1904 – 9. syyskuuta 1908 | Henry Northcote, Northcoten 1. paroni | Edvard VII |
| 4 |  | 9. syyskuuta 1908 – 31. heinäkuuta 1911 | William Humble Ward, Dudleyn 2. jaarli | Edvard VII Yrjö V |
| 5 |  | 31. heinäkuuta 1911 – 18. toukokuuta 1914 | Thomas Denman, Denmanin 3. jaarli | Yrjö V |
| 6 |  | 18. toukokuuta 1914 – 6. lokakuuta 1920 | Ronald Munro Ferguson, Novarin 1. varakreivi | Yrjö V |
| 7 |  | 6. lokakuuta 1920 – 8. lokakuuta 1925 | Henry Forster, Forsterin 1. paroni | Yrjö V |
| 8 |  | 8. lokakuuta 1925 – 21. tammikuuta 1931 | John Baird, Stonehavenin 1. varakreivi | Yrjö V |
| 9 |  | 21. tammikuuta 1931 – 23. tammikuuta 1936 | Sir Isaac Isaacs | Yrjö V Edvard VIII |
| 10 |  | 23. tammikuuta 1936 – 30. tammikuuta 1945 | Alexander Gore-Ruthven, Gowrierin 1. paroni | Edvard VIII Yrjö VI |
| 11 |  | 30. tammikuuta 1945 – 11. maaliskuuta 1947 | Prinssi Henry, Gloucesterin herttua | Yrjö VI |
| 12 |  | 11. maaliskuuta 1947 – 8. toukokuuta 1953 | William McKell | Yrjö VI Elisabet II |
| 13 |  | 8. toukokuuta 1953 – 2. helmikuuta 1960 | William Slim, Slimin 1. varakreivi | Elisabet II |
| 14 |  | 2. helmikuuta 1960 – 3. helmikuuta 1961 | William Morrison, Dunrossilin 1. varakreivi | Elisabet II |
| 15 |  | 3. elokuuta 1961 – 7. toukokuuta 1965 | William Sidney, De L'Islen varakreivi | Elisabet II |
| 16 |  | 7. toukokuuta 1965 – 30. huhtikuuta 1969 | Richard Casey, Caseyn paroni | Elisabet II |
| 17 |  | 30. huhtikuuta 1969 – 11. heinäkuuta 1974 | Paul Hasluck | Elisabet II |
| 18 |  | 11. heinäkuuta 1974 – 8. joulukuuta 1977 | Sir John Kerr | Elisabet II |
| 19 |  | 8. joulukuuta 1977 – 29. heinäkuuta 1982 | Sir Zelman Cowen | Elisabet II |
| 20 |  | 29. heinäkuuta 1982 – 16. helmikuuta 1989 | Sir Ninian Stephen | Elisabet II |
| 21 |  | 16. helmikuuta 1989 – 16. helmikuuta 1996 | Bill Hayden | Elisabet II |
| 22 |  | 16. helmikuuta 1996 – 29. kesäkuuta 2001 | Sir William Deane | Elisabet II |
| 23 |  | 29. kesäkuuta 2001 – 28. kesäkuuta 2003 | Peter Hollingworth | Elisabet II |
| 24 |  | 11. elokuuta 2003 – 5. syyskuuta 2008 | Michael Jeffery | Elisabet II |
| 25 |  | 5. syyskuuta 2008 – 28. maaliskuuta 2014 | Quentin Bryce | Elisabet II |
| 26 |  | 28. maaliskuuta 2014 – 1. heinäkuuta 2019 | Peter Cosgrove | Elisabet II |
| 27 |  | 1. heinäkuuta 2019 – 1. heinäkuuta 2024 | David Hurley | Elisabet II Charles III |
| 28 |  | 1. heinäkuuta 2024 – virassa | Sam Mostyn | Charles III |
# Stanfordin yliopisto

| Stanfordin yliopisto |
| --- |
| Leland Stanford Junior University |
|  |
|  |
| Motto | ”The wind of freedom blows” |
| Perustettu | 1891 |
| Tyyppi | Yksityinen |
| Säätiön varat | 15,2 mrd. USD |
| Rehtori | Richard Saller |
| Henkilökunta | 1 995 |
| Opiskelijoita | 15 870 |
| Jatko-opiskelijoita | 8 871 |
| Sijainti | Stanford, Kalifornia Yhdysvallat |
| Kampus | Lähiö, 33,1 km² |
| Maskotti | Epävirallisesti Stanfordin puu |
| www.stanford.edu |
| Infobox OK |

**Stanfordin yliopisto** (viralliselta nimeltään **Leland Stanford Junior University**; myös **Stanford**) on yksityinen yliopisto Stanfordin kaupungissa Kaliforniassa, lähellä San Franciscoa. Stanfordin yliopisto perustettiin vuonna 1891 Kalifornian kuvernööri ja rautatiepohatta Leland Stanfordin lahjoituksen avulla. Piilaakson toiminta alkoi yliopiston mailla, ja myös monilla yliopiston ihmisillä on ollut merkittävä rooli Piilaakson historiassa.

Stanfordissa oli syksyllä 2012 yhteensä 15 870 opiskelijaa, joista jatko-opiskelijoita 8 871. Henkilökuntaa yliopistossa on 1 995.

Vuonna 2006 Stanfordin sisäänpääsyprosentti oli noin 10,8 prosenttia. Oikeustieteelliseen tiedekuntaan pääsi hakijoista 7,7 prosenttia, lääketieteelliseen 3,3 prosenttia ja kauppatieteelliseen 10 prosenttia.

Stanfordissa työskenteli vuoden 2012 syksyllä 19 Nobel-palkittua tutkijaa. Vuonna 2012 Stanfordin yliopisto arvioitiin kahdessa arvostetuimmassa yliopistorankingissa maailman toiseksi parhaaksi yliopistoksi.

## Tiedekunnat

* Geotieteellinen
* Humanistinen-Luonnontieteellinen
* Kasvatustieteellinen
* Kauppatieteellinen
* Lääketieteellinen
* Oikeustieteellinen
* Teknillinen

## Rehtorit

Seuraavat henkilöt ovat toimineet Stanfordin yliopiston rehtoreina:

* 1891–1913: David Starr Jordan
* 1913–1915: John Casper Branner
* 1916–1943: Ray Lyman Wilbur
	+ 1929–1933: Robert Eccles Swain
* 1943–1948: Donald Bertrand Tresidder
	+ 1948: Alvin C. Eurich
	+ 1949: Clarence H. Faust
* 1949–1968: J. E. Wallace Sterling
	+ 1968: Robert J. Glaser
* 1968–1970: Kenneth Sanborn Pitzer
* 1970–1980: Richard Wall Lyman
* 1980–1992: Donald Kennedy
* 1992–2000: Gerhard Casper
* 2000–2016: John L. Hennessy
	+ 2012: John Etchemendy
* 2016–2023: Marc Tessier-Lavigne
* 2023– Richard Saller

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Yliopiston kotisivut (englanniksi)
# Ekomatkailu

Ekoturisti suosii kävelyä.
**Ekomatkailu** eli **ekoturismi** on kestävän kehityksen mukaisesti tapahtuvaa matkailua luonnossa, jossa matkailijalle annetaan samalla ympäristökasvatusta. Ekomatkailussa luonto itsessään on matkailun keskiössä. Matkailija kohtaa ja kokee luonnon sen omilla ehdoilla, luonnon ominaispiirteet eivät saa muuttua oleellisesti erilaisiksi kuin ne olivat ennen matkaa. Ekoturisti käyttää lähipalveluja, matkailee pienissä ryhmissä, ilman moottoriajoneuvoja ja paikallisin oppain. Näin hän tukee kestävän kehityksen ajattelua, jolla voidaan pyrkiä turvaamaan myös tuleville sukupolville mahdollisuus nauttia puhtaista vesistä ja ympäristöstä.

Ekomatkailu on yksi nopeiten kasvavista matkailun haaroista. Ekomatkailu on kestävän matkailun alalaji; mitä tahansa matkailua voidaan tehdä kestävästi, mutta ekomatkailun tulee kestävän toimintaperiaatteen lisäksi tapahtua luonnossa ja sisältää ympäristökasvatusta. Suomessa ekomatkailu on jäänyt erittäin vähäiseksi .

## Osat

Ekomatkailu koostuu kolmesta elementistä:

* **Luonto**: Ekomatkailussa luonnossa liikkuminen tai jonkin luontokohteen observointi, esimerkiksi lintujen bongaus, on matkan pääasiallinen syy.

* **Ympäristökasvatuksellisuus**: Ympäristökasvatuksellisuus ekomatkailussa tarkoittaa, että matkailija saa opetusta kohteen luonto- ja kulttuurinähtävyyksistä sekä kestävästä kehityksen mukaisesta toiminnasta. Opetus voi tapahtua monessa muodossa, opastauluina, opastettuina kierroksina tai kursseina.

* **Kestävä kehitys**: Ekomatkailun tulee tapahtua kestävän kehityksen periaatteita noudattaen: matkailun tulee olla taloudellisesti kannattavaa, tuhoamatta ympäristöä ja paikalliskulttuureita

## Arvostelua

Arvostelun mukaan ekoturismi on luontoa säästävää harvoissa tapauksissa. Luontoa kuluttamaton ratkaisu olisi olla matkustamatta.

## Katso myös

* Luontomatkailu
* Ympäristökasvatus
* Ympäristöekologia
* Ekologinen jalanjälki

## Lähteet

* Lahti, Kimmo & Rönkä, Antti: *Biologia: Ympäristöekologia*.  Helsinki:  WSOY oppimateriaalit, 2006.  ISBN 951-0-29702-X

### Viitteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Ekomatkailu** Wikimedia Commonsissa
# Fenotyyppinen joustavuus

**Fenotyyppinen joustavuus** tarkoittaa eliön fenotyypin eli ilmiasun muuttumista ympäristön vaikutuksesta. Esimerkki fenotyyppisestä joustavuudesta on ruskettuminen UV-säteilyn saamisen seurauksena.

## Lähteet

* Lahti, Kimmo & Rönkä, Antti: *Biologia: Ympäristöekologia*.  Helsinki:  WSOY oppimateriaalit, 2006.  ISBN 951-0-29702-X
# Elin

Leonardo da Vincin piirros naisen sisäelimistä
**Elin** (lat. *organum, organon*) on useasta eri kudoksesta muodostunut rakenteellinen ja toiminnallinen kokonaisuus, joka on erikoistunut yksilössä tiettyyn tehtävään tai tehtäviin. Eri tehtäviin erikoistuneet elimet muodostavat elimistöjä. Ihmisten ja eläinten elimiä ovat esimerkiksi sydän, keuhkot, silmä ja selkäranka. Kasveilla elimiä ovat muun muassa juuri ja lehti.

## Katso myös

* Ihmisen elimet
* Elinsiirto
# Seksuaalinen halukkuus

**Seksuaalinen halukkuus** tarkoittaa motivaatiota ja kiinnostusta seksuaalisiin objekteihin tai toimintoihin tai halua tai viettiä seksin harjoittamiseen.

## Halun ja haluttomuuden yleisyys

Suomessa noin puolessa parisuhteista mies on halukkaampi – miesten itsensä mielestä sitäkin useammassa – 15 prosentissa nainen ja 30 prosentissa osapuolet olivat suunnilleen yhtä halukkaita (FINSEX 2015). 18–24-vuotiaista naisista kuitenkin lähes puolet koki molempien haluavan seksiä yhtä usein, samanikäisistä miehistä kolmannes.

Kumppaniaan useammin haluavista miehistä viidesosa ja naisista kymmenesosa piti yhdyntöjen määrää sopivana. Miehistä kaksi kolmannesta ja naisistakin suurin osa oli tyytyväisiä yhdyntämäärään, jos kumppani halusi seksiä useammin. Naiset pitivät usein kumppaniaan halukkaampana osapuolena mutta miehet itse kokivat vielä sitäkin useammin olevansa halukkaampi osapuoli.

Miehistä kaksi kolmannesta halusi yhdyntää vähintään kahdesti viikossa. Keskimäärin miehet halusivat 10–11 kertaa kuukaudessa, 65–75-vuotiaat miehet 5 kertaa ja 18–24-vuotiaat reilut 15 kertaa. Luku oli melkein sama niillä miehillä, joiden kumppani halusi seksiä vielä useammin. 18–24-vuotiaat naiset halusivat yhdyntöjä noin 15 kertaa kuussa mutta saivat niitä vain reilut reilun kolmanneksen siitä, nuorten miesten saantisuhde oli hieman tätäkin heikompi. Naisten ilmoittama yhdyntämäärätoive oli aika sama kuin se, miten usein he tunsivat seksuaalista halua, miehillä pienempi. Naisistakin (parisuhteessa?) 61 % tuntee halua useammin kuin heillä on yhdyntöjä.

Naisista, jotka halusivat kumppaniaan harvemmin, puolet halusi yhdyntää harvemmin kuin kerran viikossa. Suhteissa, joissa nainen oli halukkaampi, miesten halukin näyttää olleen samaa luokkaa kuin muissa suhteissa. Halua ainakin kerran päivässä tunsi 39 % miehistä (nuorista yli puolet) ja 12 % naisista (nuorista joka viides), muutaman kerran viikossa 77 % miehistä (nuorista 90 %) ja 46 % naisista, ei lainkaan 2 % ja 9 %.

Halun puutetta usein kokevien osuus oli vuodesta 1992 vuoteen 2015 kasvanut naisilla 14 ja miehillä 7 prosenttiyksikköä. Miehistä 26 % ilmoitti, että kumppani koki usein halun puutetta, naisista 42 % koki usein halun puutetta. Useimmilla halun puutteesta raportoineilla ei ollut yhtään yhdyntää tuoreimman kuukauden aikana.

Jopa joka päivää yhdyntää toivoneista naisista jotkut raportoivat halun puutetta ja vähintään kahdesti viikossa yhdyntää haluavista 10–20 % koki melko usein halun puutetta.

Puolet miehistä ja viidesosa naisista tunsi halua paljon useammin kuin sai yhdyntöjä. Keskimäärin toivottu yhdyntämäärä oli miehillä 2–4-kertainen toteutumaan nähden ja naisillakin toteumaa suurempi kaikissa ikäluokissa. Kerroin supistui iän myötä. Neljä viidestä miehestä ja kaksi kolmesta naisista toivoi suurempaa yhdyntämäärä kuin oli. Silti 40 % miehistä ja 48 % naisista piti yhdyntöjen määrää sopivana. Paljon entistä suurempi osa keski-ikäisistä naisista haluaisi seksiä useammin kuin sitä oli.

## Katso myös

* Seksuaalielämän häiriö
* Ihmisen seksuaalisuus
* Libido

## Lähteet
# Kognitiivinen psykologia

**Kognitiivinen psykologia** on psykologian osa-alue, joka tutkii ihmisen tietoa käsitteleviä prosesseja, esimerkiksi muistin, oppimisen, ajattelun, havaitsemisen, tarkkaavaisuuden, luovuuden ja ongelmanratkaisun toimintaa. Se perustuu kognitivismille ja syntyi 1900-luvun jälkipuolella syrjäyttäen behavioristisen psykologian vallitsevana psykologian koulukuntana.

Kognitiivinen psykologia rakentuu kokeelliselle ja tieteelliselle tutkimukselle eikä se kognitivismin nimissä ota esimerkiksi introspektiota ainoana tai luotettavimpana tiedonlähteenä. Tarkkaa ajankohtaa kognitiivisen psykologian synnylle on vaikea määrittää, mutta se sai merkittäviä sysäyksiä tekoälyn ja kognitiotieteen synnyn myötä 1956. Termi yleistyi käyttöön Ulric Neisserin vuonna 1967 kirjoittaman kirjan *Cognitive psychology* ansiosta.

Kognitiotiede on kognitiivista psykologiaa lähellä oleva tieteenala, joka tutkii kognitivismia sinänsä ja sen taustaoletuksia enemmän kuin psykologian käytännön tutkimusta.

Kognitiivisessa neuropsykologiassa puolestaan pyritään reduktionistisesti yhdistämään kognitiivisen psykologian löytämiä moduuleja ja mekanismeja neurotieteen kanssa. Kognitiivinen psykologia on jaettavissa karkeasti neljään osa-alueeseen:

* Kokeellinen kognitiivinen psykologia tutkii terveitä yksilöitä useimmiten laboratorio-olosuhteissa,
* Kognitiivinen neuropsykologia tutkii kognitiivisia poikkeamia aivovamman saaneissa potilaissa,
* Laskennallinen kognitiotiede kehittää kognition toimintaa jäljitteleviä tietokonemalleja,
* Kognitiivinen neurotiede hyödyntää aivokuvaustekniikoita aivojen toiminnan ja fysiologisen rakenteen tutkimiseksi.

## Kognitiivisen psykologian käsitteitä

**SkeematHavaitseminen Tarkkaavaisuus ja siihen liittyvät teoriat
* Havaitseminen
	+ Havaintopsykologia

**Oppiminen Oppimisteoriat (koulukuntien näkemykset oppimisesta)
* Taitava oppiminen
	+ Oppimaan oppiminen
	+ Oppimisstrategiat ja -tyylit
	+ Miellekartta
	+ Tavoiteorientaatiot
	+ Oppimisorientaatiot
	+ Oppimismotivaatio
	+ Metakognitiiviset taidot
* Elinikäinen oppiminen

**Muisti Muistitutkimus
* Muistijärjestelmä (Atkinson ja Shiffrin)
	+ Sensorinen muisti
	+ Työmuisti
	+ Pitkäkestoinen eli säilömuisti
		- Deklaratiivinen muisti
		- Proseduraalinen muisti
* Tallentaminen
* Unohtaminen, unohtamisteoriat

**Kieli Käsitteet ja niiden muodostuminen
* Kielen perustasot
* Kielen ja ympäristön jäsentämisen (/ajattelun) suhde

**Ajattelu Mielikuvat
* Ihmisen ja eläinten ajattelun erot
* Ongelmanratkaisu
	+ Päätöksenteko, heuristiikat
* Taitava ajattelu
	+ Asiantuntijuus
	+ Luovuus
	+ Älykkyys

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Scholarpedia: Cognitive psychology (englanniksi)
# Hoatsinit

| Hoatsinit |
| --- |
|  Hoatsin (*Opisthocomus hoazin*) |
| Tieteellinen luokittelu |
| Domeeni: | Aitotumaiset Eucarya |
| Kunta: | Eläinkunta Animalia |
| Pääjakso: | Selkäjänteiset Chordata |
| Alajakso: | Selkärankaiset Vertebrata |
| Luokka: | Linnut Aves |
| Lahko: | Hoatsinlinnut **Opisthocomiformes** Sclater, 1880 |
| Heimo: | Hoatsinit **Opisthocomidae** Swainson, 1837 |
| Suvut |
| * †*Foro*?
* †*Hoazinavis*
* †*Hoazinoides*
* †*Namibiavis*
* †*Onychopteryx*
* *Opisthocomus*
* †*Protoazin*
 |
| Katso myös |
|   Hoatsinit Wikispeciesissä   Hoatsinit Commonsissa
 |
| Infobox OKNimi-testi OK |

**Hoatsinit**, aikaisemmalta nimeltään **töyhtökanat** (Opisthocomidae) on **hoatsinlintujen** lahkon ainoa heimo. Siihen kuuluu vain yksi elossa oleva laji, hoatsin eli haisukäki (*Opisthocomus hoazin*), joka elää Etelä-Amerikassa. Lisäksi heimoon luetaan useita sukupuuttoon kuolleita lajeja, joita tavattiin myös Afrikasta ja Euroopasta.

## Lähteet
# Avibase

**Avibase** on laaja tietokantajärjestelmä, joka sisältää tietoa kaikista maailman linnuista.

Avibase-tietokannan kehittäminen alkoi vuonna 1991, alun perin tarkoituksena seurata maailman lintujen nimiä ja alueellisia luetteloita. Avibasen taksonomiset periaatteet pohjautuivat vuonna 1993 julkaistuun *Commission internationale des noms français des oiseaux* -luetteloon. Avibasen julkinen verkkosivusto avattiin vuonna 2003. Vuonna 2007 Flickristä otettiin käyttöön pikkukuvat, joita lisättiin verkkosivustolle kuvitettujen lintujen tarkistuslistojen luomiseksi. Vuonna 2008 lisättiin linkkejä Xeno-cantoon ja mahdollisuus kuunnella lintujen laulua. Vuonna 2012 luotiin oma Avibase Flickr -ryhmä, ja elokuussa 2013 lanseerattiin uusi ominaisuus nimeltä MyAvibase, jonka avulla käyttäjät voivat luoda henkilökohtaisen tilin, seurata listoja ja laatia raportteja lintujen havainnoinneista. Vuonna 2014 julkaistiin ZooKeys-lehdessä artikkeli, joka selitti Avibasen sisäiset toiminnallisuudet.

Tietokanta sisältää yli 53 miljoonaa tietuetta 10 000 lintulajista ja 22 000 alalajista, mukaan lukien levinneisyystiedot 20 000 alueelta, taksonomiaa, synonyymejä useilla kielillä ja paljon muuta. Sivustoa hallinnoi Denis Lepage ja sen isäntänä toimii Birdlife Internationalin kanadalainen kumppani Birds Canada. Avibase yhdistää tieteelliset nimet lähteisiin, jotka määrittelevät niiden merkityksen, ja se kartoittaa 125 erilaista taksonomista lähdettä, jotka kattavat yli 1,7 miljoonaa lajia ja alalajia.

## Lähteet
# Ruskoerakkokolibri

| Ruskoerakkokolibri |
| --- |
|  |
| Uhanalaisuusluokitus |
| **Elinvoimainen** |
|  |
| Tieteellinen luokittelu |
| Kunta: | Eläinkunta Animalia |
| Pääjakso: | Selkäjänteiset Chordata |
| Luokka: | Linnut Aves |
| Lahko: | Kiitäjälinnut Apodiformes |
| Heimo: | Kolibrit Trochilidae |
| Suku: | Erakkokolibrit *Phaethornis* |
| Laji: | *pretrei* |
| Kaksiosainen nimi |
| Phaethornis pretrei (Lesson & DeLattre, 1839) |
|  |
| Katso myös |
|   Ruskoerakkokolibri Wikispeciesissä   Ruskoerakkokolibri Commonsissa
 |
| Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK |

**Ruskoerakkokolibri** (*Phaethornis pretrei*) on eteläamerikkalainen kiitäjälintu. Sen esiintymisalue ulottuu Boliviasta, Pohjois-Argentiinasta ja Paraguaysta Amazonasin etelänpuoleiseen osaan Brasiliaa. René-Primevère Lesson ja Adolphe Delattre kuvailivat lajin holotyypin Brasilian Minas Geraisista vuonna 1839.

## Lähteet