Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Rosita tanssii ja hymyilee

| Rosita tanssii ja hymyilee |
| --- |
| Springtime in the Rockies |
|  |
| Ohjaaja | Irving Cummings |
| Käsikirjoittaja | * Walter Bullock
* Ken Englund
* Jacques Théry
 |
| Perustuu | Philip Wylien tarinaan |
| Tuottaja | William LeBaron |
| Säveltäjä | Alfred Newman |
| Kuvaaja | Ernest Palmer |
| Pääosat | * Betty Grable
* John Payne
* Carmen Miranda
* Cesar Romero
 |
| Valmistustiedot |
| Valmistusmaa | Yhdysvallat |
| Tuotantoyhtiö | 20th Century Fox |
| Ensi-ilta | * Yhdysvallat
* 6. marraskuuta 1942
* 11. marraskuuta 1942
* New York City, New York
* Suomi 4. helmikuuta 1945
 |
| Kesto | 91 minuuttia |
| Alkuperäiskieli | englanti |
| Aiheesta muualla |
| IMDb  |
| Elonet |
| AllMovie |
|
[ Muokkaa Wikidatassa ]  |
| Infobox OKNimi-testi OK |

**Rosita tanssii ja hymyilee** (engl. *Springtime in the Rockies*) on vuonna 1942 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen musikaalikomediaelokuva, jonka ohjasi Irving Cummings. Elokuvan pääosia esittävät Betty Grable, John Payne, Carmen Miranda ja Cesar Romero. Grablen tulevaisuuden aviomies, jazzmuusikko Harry James, tekee cameoroolin yhtyeensä kanssa. *Rosita tanssii ja hymyilee* kertoo Broadwaylla työskentelevästä pariskunnasta, jota uhkaa eroaminen menneisyyden rakastettujen astuttua kuvaan.

*Rosita tanssii ja hymyilee* perustuu samannimiseen Philip Wylien kirjoittamaan tarinaan, josta Walter Bullock, Ken Englund ja Jacques Théry laativat käsikirjoituksen. *Rosita tanssii ja hymyilee* on kuvattu Technicolor-menetelmällä.

*Rosita tanssii ja hymyilee* sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 6. marraskuuta vuonna 1942 ja Suomen ensi-illan elokuva sai 4. helmikuuta vuonna 1945. 20th Century Fox -studio tuotti elokuvan.

*Rosita tanssii ja hymyilee* oli vuoden 1942 menestyneimpiä elokuvia; 20th Century Foxin menestynein.

*Lux Radio Theater* lähetti elokuvasta tehdyn 60 minuutin radiosovituksen 22. toukokuuta vuonna 1944, jossa Betty Grable ja Carmen Miranda uusivat elokuvaroolinsa. Dick Powell esitti radiosovituksessa John Paynen roolin.

## Näyttelijät

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  Betty Grable  | … |  Vicky Lane
  |
|  John Payne  | … |  Dan Christy
  |
|  Carmen Miranda  | … |  Rosita Murphy
  |
|  Cesar Romero  | … |  Victor Price
  |
|  Charlotte Greenwood  | … |  Phoebe Gray
  |
|  Edward Everett Horton  | … |  McTavish
  |
|  Harry James  | … |  Omana itsenään
  |
|  Jackie Gleason  | … |  Komissaari
  |

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* *Rosita tanssii ja hymyilee* Internet Movie Databasessa (englanniksi)
* *Rosita tanssii ja hymyilee*  Elonet.
* *Rosita tanssii ja hymyilee* AllMoviessa. (englanniksi)
* Springtime in the Rockies (1942). *Turner Classic Movies – TCM*. Arkistoitu 14.3.2016. Viitattu 7.7.2022. (englanniksi)
# Dolores Costello

Dolores Costello
**Dolores Costello** (17. syyskuuta 1903 – 1. maaliskuuta 1979) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esiintyi muun muassa elokuvassa *Mahtavat Ambersonit* (1942).

Costello aloitti uransa jo lapsinäyttelijänä ennen vuotta 1910. Hän esiintyi sekä mykkä- että äänielokuvissa ja pääsi vuonna 1926 yhdeksi WAMPAS Baby Stareista.

Costellolla on tähti Hollywood Walk of Famella. Hän on John Drew Barrymoren äiti ja Drew Barrymoren isoäiti.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Dolores Costello** Wikimedia Commonsissa

* Dolores Costello Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
# Peter Tork

| Peter Tork |
| --- |
|  Peter Tork esiintymässä Metairiessa Louisianassa vuonna 2016. |
| Henkilötiedot |
| Koko nimi | Peter Halsten Thorkelson |
| **Syntynyt** | 13. helmikuuta 1942 Washington D.C. Yhdysvallat |
| **Kuollut** | 21. helmikuuta 2019 (77 vuotta) |
| Kansalaisuus | Yhdysvallat |
| Muusikko |
| Taiteilijanimi | Peter Tork |
| Tyylilajit | rock |
| Soittimet | basso, kosketinsoittimet |
| Yhtyeet | The Monkees |
| Levy-yhtiöt | Colgems |
|  Nimikirjoitus |
| Aiheesta muualla |
| www.petertork.com |
| Löydä lisää muusikoitaMusiikin teemasivulta |
| [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  |
| Infobox OK |

**Peter Tork** (oikealta nimeltään **Peter Halsten Thorkelson**; 13. helmikuuta 1942 Washington D.C., Yhdysvallat – 21. helmikuuta 2019) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja muusikko, joka tunnetaan parhaiten The Monkees -yhtyeen basistina ja kosketinsoittajana. Torkin isän isä on norjalaista sukujuurta ja hänen äitinsä on puoliksi juutalainen ja puoliksi britti.

Tork aloitti pianon soiton yhdeksänvuotiaana ja soitteli sen ohessa banjoa sekä akustista kitaraa ja bassoa.

1960-luvun puolivälissä Tork valittiin kuvitteellisen pop-yhtye The Monkeesin jäseneksi. Yhtye esiintyi samannimisessä koomisessa TV-sarjassa. Tork oli yhtyeen vanhin jäsen.

Torkin isä Halsten John Thorkelson toimi taloustieteen professorina Connecticutin yliopistossa.

## Yksityiselämä

Tork oli neljästi naimisissa ja sen lisäksi hänellä on 1997 syntynyt tytär suhteestaan Tammy Sustekin kanssa.

Tork kuoli 77-vuotiaana 21. helmikuuta 2019.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Peter Tork, Singer, Guitarist (1942–) *Biography*. Arkistoitu 29.9.2018. Viitattu 29.9.2018 (englanniksi).
* My Life Story in Pix by Peter Tork *Sunshine Factory - Monkees Fan Site*. Viitattu 29.9.2018.
# Robert Preston

| Robert Preston |
| --- |
|  |
| Henkilötiedot |
| Koko nimi | Robert Preston Meservey |
| **Syntynyt** | 8. kesäkuuta 1918 Newton, Massachusetts, Yhdysvallat |
| **Kuollut** | 21. maaliskuuta 1987 (68 vuotta) Santa Barbara, Kalifornia |
| Ammatti | näyttelijä |
| Näyttelijä |
| Merkittävät roolit | Harold Hill elokuvassa *Musiikkimies* |
| Aiheesta muualla |
| IMDb  |
| Elonet |
| [ Muokkaa Wikidatassa ]  |
| Infobox OK |

**Robert Preston** (8. kesäkuuta 1918 Newton, Massachusetts – 21. maaliskuuta 1987 Santa Barbara, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti elokuvauransa 1930-luvun lopulla. Tunnetuksi hän tuli näyteltyään Cecil B. DeMillen vuonna 1939 valmistuneessa elokuvassa *Urhojen tie*. Preston näytteli Broadwaylla musikaalissa *The Music Man* ja sai roolisuorituksestaan Harold Hillinä Tony-palkinnon. Hän näytteli saman roolin myös musikaalin elokuvaversiossa *Musiikkimies*, joka valmistui vuonna 1962. Toisen Tony-palkintonsa Preston sai vuonna 1966 musikaalista *I Do! I Do!*. Preston oli ehdolla parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon saajaksi elokuvasta *Victor/Victoria* (1982).

## Lähteet
# Peggy Ann Garner

Peggy Ann Garner
**Peggy Ann Garner** (3. helmikuuta 1932 Canton, Ohio – 16. lokakuuta 1984 Woodland Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän muutti äitinsä kanssa Hollywoodiin vuonna 1938, jossa hän teki elokuvadebyyttinsä Ann Sheridanin roolissa *Little Miss Thoroughbredissä*. Muita elokuvia, joissa hän esiintyi lapsena, olivat *Blondie Brings Up Baby* (Melinda Mason, 1939), *Sydämen voitto* (Ellen, 1939), *Yhdennellätoista hetkellä* (Sheila, 1942) ja *Kotiopettajattaren romaani* (Jane Eyre lapsena, 1944). Francie Nolanin rooli elokuvassa *Brooklynissä kasvoi puu* (1945) takasi hänen paikkansa historiassa, ja hän sai siitä Oscar-kunniapalkinnon vuonna 1946. Oscar jäi hänen ainoakseen.

1940-luvun lopussa Garnerin uraa haittasivat vaikeudet löytää sopivia rooleja. Hän kuitenkin esiintyi merkittävästi elokuvissa *Daisy Kenyon* (1947) ja *Oinaksen merkeissä* (1948). Garner meni vuonna 1951 naimisiin Richard Hayesin kanssa, mutta avioliitto päättyi eroon vuonna 1953. Vuonna 1956 Garner meni uusiin naimisiin näyttelijäkollegansa Albert Salmen kanssa, ja parille syntyi tytär Catherine. Myös tämä avioliitto päättyi kuitenkin eroon vuonna 1963.

Vuoden 1949 jälkeen Garner esiintyi ainoastaan muutamassa elokuvassa, joista viimeinen oli *Mitkä häät!* (1978). Näyttelijä esiintyi myös Broadwaylla, jossa hän debytoi vuonna 1950. Hän esiintyi myös useiden televisiosarjojen jaksoissa. Hän työskenteli 1960-luvulla kiinteistönvälittäjänä ja 1970-luvulla myyntimanagerina autokaupassa. Hän kuoli haimasyöpään. Garnerilla on tähti Hollywood Walk of Famella.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Peggy Ann Garner Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
# Hayley Mills

Hayley Mills vuonna 2018.
**Hayley Catherine Rose Vivien Mills** (18. huhtikuuta 1946 Lontoo) on englantilainen näyttelijä. Kirjailija Mary Hayley Bellin ja näyttelijä John Millsin tytär tuli tunnetuksi 1960-luvun alussa palkituista elokuvien lapsirooleista. 1960-luvun lopulla hän siirtyi teatterinäyttelijäksi, debyyttinään Peter Panin rooli Lontoon West Endissä. Sittemmin hän on tehnyt aikuisrooleja niin teatterissa, televisiossa kuin elokuvissakin. Suomessakin 2010-luvulla esitetyssä, Etelä-Afrikkaan sijoittuvassa televisiosarjassa *Viidakkoperhe* Hayley Mills näyttelee Caroline DuPlessis’n roolin.

Hayley Mills muistetaan erityisesti lapsirooleistaan kuudessa Disney-yhtiön elokuvassa 1960-luvun alussa. Hänen ensiesiintymisensä oli elokuvassa *Kohtalokas kotiinpaluu* (Tiger Bay, 1959), josta hän sai lupaavimman uuden tulokkaan Bafta-palkinnon ja erikoispalkinnon Berliinin elokuvajuhlilla. Disney-elokuvasta *Pollyanna – iloinen tyttö* (Pollyanna, 1960) hän sai nuoren näyttelijän Oscar-kunniapalkinnon ja Golden Globen. Erich Kästnerin kirjaan perustuvassa elokuvassa *Ansa vanhemmille* (The Parent Trap, 1961) Mills tekee kaksoisroolin identtisinä siskoksina. Elokuva oli suurmenestys ja sai myös jatko-osan kahta vuotta myöhemmin. Millsille kaksoispääosa toi Golden Globe -ehdokkuuden. Vuonna 1961 valmistui myös hänen äitinsä romaaniin perustuva brittielokuva *Viattomat*, josta nuori Mills sai Bafta-ehdokkuuden vuoden parhaan naispääosan sarjassa. Stanley Kubrick tarjosi hänelle nimiroolia elokuvassa *Lolita* (1962), mutta Millsin harmiksi hänen vanhempansa torjuivat tarjouksen.

## Yksityiselämä

Hayley Millsin vanhempi sisar on näyttelijä Juliet Mills.

Mills oli vuosina 1971–1977 naimisissa itseään 33 vuotta vanhemman ohjaaja Roy Boultingin kanssa ja 1975–1984 avoliitossa näyttelijä Leigh Lawsonin kanssa. Molemmista suhteista hänellä on poika. Vuodesta 1997 hänen kumppaninsa on ollut 20 vuotta nuorempi näyttelijä Firdous Bamji.

Vuonna 2021 Mills julkaisi omaelämäkertansa *Forever Young*, jossa hän muistelee vaikeaa siirtymistään lapsirooleista aikuisrooleihin sekä siihen liittyneitä syömishäiriöitä ja rahaongelmia.

## Elokuvia

* Kohtalokas kotiinpaluu (*Tiger Bay*, 1959)
* Pollyanna – iloinen tyttö (*Pollyanna*, 1960)
* Ansa vanhemmille (*The Parent Trap*, 1961)
* Viattomat (*Whistle Down the Wind*, 1961)
* Kapteeni Grantia etsimässä (*In Search of the Castaways,* 1962)
* Ansa vanhemmille II (*The Parent Trap II*, 1963)
* Kesän taikaa (*Summer Magic*, 1963)
* Kotiopettajattaren salaisuus (*The Chalk Garden*, 1963)
* Vaarojen lahti (*The Moon-Spinners,* 1964)
* Tyttö merellä (*The Truth About Spring*, 1964)
* Mustalaistyttö (*Sky West and Crooked*, 1965)
* Pahuksen katti (*That Darn Cat!,* 1965)
* Harmia enkeleistä (*The Trouble with Angels*, 1966)
* Kuherruskuukausi (*The Family Way*, 1966)
* Pretty Polly (1967)
* Twisted Nerve (1968)
* Take a Girl Like You (1970)
* Mr. Forbush and the Penguins (1971)
* Hyytävä yö (*Endless Night*, 1972)
* Kuolema etupenkillä (*Deadly Strangers*, 1974)
* The Flame Trees of Thika (1981)
* Viidakkoperhe (*Wild at Heart,* tv-sarja, 2006–2012)

## Lähteet
# Kirjallisuusvuosi 1943

|  Kirjallisuusvuodet |
| --- |
| 1933 • 1934 • 1935 • 1936 • 1937 • 1938 • 1939 •    1940 • 1941 • 1942  **– 1943 –** 1944 • 1945 • 1946 •    1947 • 1948 • 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 |
| Vuodet |
| 1940 • 1941 • 1942 – **1943** – 1944 • 1945 • 1946 |

**Kirjallisuusvuosi 1943** käsittelee vuoden 1943 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.

## Tapahtumia

* Vuonna 1942 Sveitsi poisti homoseksuaalisuuden kriminalisoinnin. Vuonna 1943 siellä alkoi ilmestyä homoseksuaalinen lehti *Der Kreis*.
* Vetäytyvät saksalaisjoukot hävittivät Napolissa kuninkaallisen seuran arkiston ja Villa Montesanon linnaan sijoitetun Napolin kuningaskunnan arkiston (*Archivio di Stato di Napoli*) sekä Roomassa juutalaisyhteisön historiallisen kirjaston (*Biblioteca della Comunità Israelitica*).
* Jack Kerouac, Allen Ginsberg ja William S. Burroughs ystävystyivät New Yorkissa.

## Julkaisuja

* Simone de Beauvoir – *Kutsuvieras* (*L'invitée*, esikoisteos, suom. 1985)
* Bertolt Brecht – *Leben des Galilei* (suom. *Galileo Galilein elämä*, 1982)
* T. S. Eliot – *Four Quartets* (runoteos, suom. *Neljä kvartettoa*, 2007)
* Matti Hälli – *Suopursu kukkii*
* Clarice Lispector – *Perto do coração selvagem* (suom. *Lähellä villiä sydäntä*, 2008)
* Thomas Mann – Joosef ja hänen veljensä -sarjan viimeinen osa (Jaakobin tarina (1933), Nuori Joosef (1934), Joosef Egyptissä (1936) ja Joosef ruokkija (1943))
* Antoine de Saint-Exupéry – *Pikku prinssi* (*Le Petit Prince*, suom. 1951)
* Mika Waltari – *Rakkaus vainoaikaan*
* Lauri Vaala – *Ukkosmyrsky*
* Kustaa Vilkuna – *Isien työ*

## Palkintoja

Aleksis Kiven palkinto
* Martti Merenmaa

Kalevi Jäntin palkinto
* Oiva Paloheimo

Nobelin kirjallisuuspalkinto
* ei jaettu

Pulitzerin kirjallisuuspalkinto
* Upton Sinclair

## Lähteet
# Synnin enkelit

| Synnin enkelit |
| --- |
| Les anges du péché |
|  |
| Ohjaaja | Robert Bresson |
| Käsikirjoittaja | * Robert Bresson
* Raymond Léopold Bruckberger
* Jean Giraudoux
 |
| Tuottaja | Roger Richebé |
| Säveltäjä | Jean-Jacques Grünenwald |
| Kuvaaja | Philippe Agostini |
| Pääosat | * Renée Faure
* Jany Holt
* Sylvie
 |
| Valmistustiedot |
| Valmistusmaa | Ranska |
| Tuotantoyhtiö | Synops |
| Ensi-ilta | 23. kesäkuuta 1943 |
| Kesto | 96 min. |
| Alkuperäiskieli | ranska |
| Aiheesta muualla |
| IMDb  |
| Elonet |
| AllMovie |
|
[ Muokkaa Wikidatassa ]  |
| Infobox OKNimi-testi OK |

**Synnin enkelit** (*Les anges du péché*) oli ranskalaisen elokuvaohjaajan Robert Bressonin ensimmäinen täyspitkä elokuva. Se valmistui vuonna 1943.

*Synnin enkelit* pohjautuu Ranskan vastarintaliikkeeseen kuuluneen Raymond Léopold Bruckbergerin ideaan. Hän halusi tuoda julkisuuteen dominikaanisen Bethanyn sisarten työn vankilasta vapautuneiden naisten hyväksi. Elokuvan tarina perustui tositapahtumiin. Elokuvan kirjoittivat Bresson, Bruckberger ja näytelmäkirjailija Jean Giraudoux. Bresson syventyi aiheeseen tutustumalla Bruckbergerin suosituksesta Père Lelongin aiheesta kirjoittamaan kirjaan, ja hän keräsi aineistoa myös nunnilta suoraan. Ranska oli elokuvan kuvausten aikana Saksan valtaama, ja siksi se kuvattiin pääosin yöllä, vaikka elokuva ei käsitellytkään poliittisesti arkaa aihetta.

*Synnin enkelit* on Bressonin ohjaustyöksi melko perinteinen elokuva, ja siinä Bresson käytti monia perinteisiä elokuvakerronnan keinoja ja ammattinäyttelijöitä. *Synnin enkelit* oli myös visuaalisesti ylellisempi kuin hänen myöhemmät elokuvansa. Musiikin elokuvaan sävelsi Jean-Jacques Grünenwald. Bresson käytti vain harvoissa elokuvissaan perinteistä elokuvamusiikkia. Monet elokuvan teemoista ovat kuitenkin tuttuja Bressonin myöhemmissäkin töissä. Hän tarkasteli *Synnin enkeleissä* muun muassa syntiä ja pelastuksen tarpeellisuutta.

## Lähteet

* Cunneen, Joseph E.: *Robert Bresson: A Spiritual Style in Film*.  New York:  Continuum International Publishing Group, 2004.  ISBN 0-8264-1471-0  Google-kirjat Viitattu 15.3.2011. (englanniksi)

### Viitteet
# Jan de Bont

| Jan de Bont |
| --- |
|  Jan de Bont vuonna 1973. |
| Henkilötiedot |
| **Syntynyt** | 22. lokakuuta 1943 Eindhoven, Alankomaat |
| Ammatti | elokuvaohjaaja, tuottaja, elokuvaaja |
| Puoliso | Monique van de Ven (1977–1988) Trish Reeves |
| Ohjaaja |
| Aktiivisena | 1965– |
| Tunnetuimmat ohjaukset | *Speed – Kuoleman kyydissä* *Twister* *The Haunting – paholaistalo* *Lara Croft Tomb Raider: Elämän lähde* |
| Aiheesta muualla |
| IMDb  |
| Elonet |
| [ Muokkaa Wikidatassa ]  |
| Infobox OK |

**Jan de Bont** (s. 22. lokakuuta 1943 Eindhoven, Alankomaat) on alankomaalainen elokuvaohjaaja, tuottaja ja elokuvaaja.

De Bont aloitti uransa kuvaajana 1960-luvulla. 1970-luvun alussa hän tuli tunnetuksi yhteistyöstään ohjaaja Paul Verhoevenin kanssa kuvattuaan tälle muun muassa elokuvan *Turkkilaisia makeisia* (1973). 1980-luvulla hän siirtyi Hollywoodiin, jossa hän kuvasi muun muassa elokuvat *Die Hard – vain kuolleen ruumiini yli* (1988), *Punaisen lokakuun metsästys* (1990), *Basic Instinct – vaiston varassa* (1992) ja *Tappava ase 3* (1992). Hän teki debyyttinsä ohjaajana vuonna 1994 elokuvalla *Speed – Kuoleman kyydissä*. Tuottajana hän on toiminut muun muassa Steven Spielbergin elokuvassa *Minority Report* (2002).

De Bont on ollut neljä kertaa ehdolla Razzie-palkinnon saajaksi.

## Valikoitu filmografia

### Kuvaajana

* *Turkkilaisia makeisia* (1973)
* *Max Havelaar* (1976)
* *Cujo – kauhun silmät* (1983)
* *Kovaa peliä* (1983)
* *Lihaa ja verta* (1985)
* *Niilin jalokivi* (1985)
* *Luolakarhun klaani* (1986)
* *Pirullisia ihmisiä* (1986)
* *Who’s That Girl* (1987)
* *Leonard osa 6* (1987)
* *Die Hard – vain kuolleen ruumiini yli* (1988)
* *Musta sade* (1989)
* *Punaisen lokakuun metsästys* (1990)
* *Raja tuntemattomaan* (1990)
* *Valo yössä* (1992)
* *Basic Instinct – vaiston varassa* (1992)
* *Tappava ase 3* (1992)

### Ohjaajana

* *Speed – Kuoleman kyydissä* (1994)
* *Twister* (1996)
* *Speed 2 – vaara iskee vesillä* (1997)
* *The Haunting – paholaistalo* (1999)
* *Lara Croft Tomb Raider: Elämän lähde* (2003)

## Aiheesta muualla

* Jan de Bont Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Jan de Bont  Elonetissä.
# Tommy Dorsey

Tommy Dorsey
**Tommy Dorsey** (19. marraskuuta 1905 – 26. marraskuuta 1956) oli yhdysvaltalainen jazzpasunisti, -trumpetisti ja orkesterinjohtaja niin sanotulla big band -kaudella. Hän oli Jimmy Dorseyn nuorempi veli. Veljekset soittivat ja levyttivät aluksi samoissa yhtyeissä, ja vuonna 1929 heidän Bing Crosbyn kanssa tekemänsä *Let’s Do It (let’s fall in love)* menestyi hyvin. Veljekset kuitenkin riitaantuivat ja lähtivät omille teilleen vuonna 1935. Toinen Yhdysvalloissa menestynyt levytys oli *Song of India* vuodelta 1937. Se oli jazzsovitus Sadko -oopperan Hindulaulusta. Tommy Dorsey esiintyi yhtyeineen useissa elokuvissa lähinnä 1940-luvulla.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tommy Dorsey** Wikimedia Commonsissa
# Ted Post

**Ted Post** (31. maaliskuuta 1918 – 20. elokuuta 2013) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hän teki lukuisten elokuviensa ohella työtä televisiossa, esimerkiksi *Peyton Place* -sarjan jaksoissa.

Post oli vuonna 1955 ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi.

## Elokuvia

* *Hirttäkää heidät!* (1968)
* *Paluu apinoiden planeetalle* (1969)
* *Magnum .44* (1973)
* *Viimeinen viesti* (1977)
* *Mustat tiikerit* (1978)
* *Houkutuslintu* (1991)

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Ted Post Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Timonen, Lauri: ”In memoriam Ted Post”, *Filmihullu* 5/2013.
# Roscoe Orman

Orman vuonna 2007.
**Roscoe Hunter Orman** (s. 11. kesäkuuta 1944 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Orman tunnetaan *Seesamtie*-sarjan englanninkielisen version Gordon-hahmon esittäjänä. Oman aloitti *Seesamtiessä* vuonna 1974 ja hän on kolmas Gordonia esittänyt näyttelijä.

## Aiheesta muualla

* Roscoe Orman Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
* Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
# Vanhat tarinat

| Vanhat tarinat |
| --- |
| Song of the South |
|  |
| Ohjaaja | Wilfred Jackson |
| Käsikirjoittaja | Bill Peet Dalton Reymond Morton Grant Maurice Rapf Ralph Wright Vernon Stallings |
| Tuottaja | Walt Disney |
| Säveltäjä | Daniele Amfitheatrof Charles Wolcott Paul Smith Robert MacGimsey Sam Coslow Arthur Johnston Eliot Daniel Hy Heath Johnny Lange Allie Wrubel |
| Kuvaaja | Gregg Toland |
| Leikkaaja | William Morgan |
| Tuotantosuunnittelija | Perry Ferguson |
| Pukusuunnittelija | Mary Wills |
| Valmistustiedot |
| Valmistusmaa | Yhdysvallat |
| Tuotantoyhtiö | The Walt Disney Company |
| Ensi-ilta | 1946 |
| Kesto | 94 minuuttia |
| Alkuperäiskieli | englanti |
| Aiheesta muualla |
| IMDb  |
| Elonet |
| AllMovie |
|
[ Muokkaa Wikidatassa ]  |
| Infobox OKNimi-testi OK |

**Vanhat tarinat** (myös **Etelän laulu**, eng. *Song of the South*) on vuonna 1946 ilmestynyt Walt Disneyn tuottama ja RKO Picturesin julkaisema musikaali-animaatioelokuva, jossa on yhdistetty animaatiota ja livenäytelmää. Elokuva pohjautuu fiktiivisen Setä Remusin tarinoihin. Elokuvan pääosissa nähdään mm James Baskett, Bobby Driscoll, Johnny Lee ja Hattie McDaniel. Elokuvan animaatiohahmoina nähdään mm. Veli Kani, Veli Kettu ja Veli Nalle. Elokuva voitti parhaan laulun Oscar-palkinnon vuonna 1947. Elokuvaa on kritisoitu rasismista ja afroamerikkalaisten kuvauksesta, jota on pidetty loukkaavana. Elokuvaa ei ole tästä syystä julkaistu kokonaan videoformaatissa Yhdysvalloissa. Elokuvan tarinoihin perustuva *Splash Mountain* -huvipuistolaite sijaitsi aiemmin Disneylandissä ja Magic Kingdomissa, ja on edelleen osa Tokion Disneylandiä.

## Aiheesta muualla

* *Vanhat tarinat* Internet Movie Databasessa (englanniksi)
# W. C. Fields

| W. C. Fields |
| --- |
|  W. C. Fields vuonna 1938. |
| Henkilötiedot |
| Koko nimi | William Claude Dukenfield |
| **Syntynyt** | 29. tammikuuta 1880 Darby, Pennsylvania, Yhdysvallat |
| **Kuollut** | 25. joulukuuta 1946 (66 vuotta) Pasadena, Kalifornia |
| Ammatti | koomikko |
| Aiheesta muualla |
| www.wcfields.com |
| IMDb  |
| Elonet |
| [ Muokkaa Wikidatassa ]  |
| Infobox OK |

**W. C. Fields** (oik. **William Claude Dukenfield**, 29. tammikuuta 1880 Darby, Pennsylvania – 25. joulukuuta 1946 Pasadena, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen koomikko, joka esiintyi ensin vaudevillessa ja teatterissa, ja vuodesta 1930 alkaen äänielokuvissa.

Fields oli yksi aikansa suosituimmista elokuvakoomikoista. Hänen todellisuutta vastaava roolihahmonsa tunnetaan nasaaliäänestään, epäsosiaalisuudestaan ja persoudestaan alkoholille.

## Elämä ja ura

Fields syntyi vuonna 1880 Pennsylvaniassa. Hän muutti pois kotoa 18-vuotiaana ja aloitti uran vaudevillessa koomisena jonglöörinä. Fields kiersi vaudevillen mukana maailmaa ja esiintyi muun muassa Pariisin Folies Bergèressä. Liityttyään Ziegfeld Follies -ryhmään vuonna 1915 hän lisäsi esitykseensä myös sanallista huumoria. Fields esiintyi Folliesissa vuoteen 1921 saakka ja satunnaisesti sen jälkeen aina vuoteen 1925 asti. Hänen roolisuorituksensa Broadway-musiikkikomediassa *Poppy* (1923) teki hänestä tunnetun näyttelijän.

Fields oli aloittanut mykkäelokuvissa esiintymisen jo vuonna 1915. Hänen elokuvauransa lähti kuitenkin varsinaisesti käyntiin vasta äänielokuvan tulon myötä lyhytelokuvalla *The Golf Specialist* (1930). Vuosina 1932–1933 Fields esiintyi neljässä Mack Sennettin lyhytkomediassa, joissa hän viimeisteli elokuvakoomikon hahmonsa.

Vuosina 1933–1938 Fields teki Paramountille sarjan hyvin menestyneitä pitkiä elokuvia. Fields sai kirjoittaa useimpien elokuviensa käsikirjoitukset itse. Hän esitti joko leuhkaa huijarityyppiä tai vaimonsa nalkutuksesta kärsivää aviomiestä. Hänen hahmonsa olivat persoja alkoholille, puhuivat karkeuksia eivätkä voineet sietää lapsia tai koiria.

Fieldsin alkoholismi ja sairastelu johtivat siihen, että Paramount jätti hänet vuonna 1938. Esiinnyttyään välillä suositussa radio-ohjelmassa *The Chase and Sanborn Hour* Fields toipui niin, että pystyi jatkamaan näyttelemistä Universalilla vuodesta 1939 alkaen. Hän ehti tehdä vielä muutaman menestyskomedian ennen kuolemaansa vuonna 1946.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* W. C. Fields Internet Movie Databasessa. (englanniksi)