Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Piikkiunikeot

| Piikkiunikeot |
| --- |
|  Piikkiunikeko (*Platacanthomys lasiurus*) |
| Tieteellinen luokittelu |
| Domeeni: | Aitotumaiset Eucarya |
| Kunta: | Eläinkunta Animalia |
| Pääjakso: | Selkäjänteiset Chordata |
| Alajakso: | Selkärankaiset Vertebrata |
| Luokka: | Nisäkkäät Mammalia |
| Lahko: | Jyrsijät Rodentia |
| Alalahko: | Hiirimäiset jyrsijät Myomorpha |
| Yläheimo: | Muroidea |
| Heimo: | Piikkiunikeot **Platacanthomyidae** Alston, 1876 |
| Suvut ja nykyisin tavattavat lajit |
| * †*Neocometes* (yht 5 lajia)
* *Platacanthomys* (yht 2 lajia)
	+ Piikkiunikeko (*Platacanthomys lasiurus*)
* *Typhlomys* (yht 6 lajia)
	+ Piikkiunihiiri (*Typhlomys cinereus*)
	+ *Typhlomys nanus*
 |
| Katso myös |
|   Piikkiunikeot Wikispeciesissä   Piikkiunikeot Commonsissa
 |
| Infobox OKNimi-testi OK |

**Piikkiunikeot** (Platacanthomyidae) on jyrsijöiden (Rodentia) lahkoon kuuluva nisäkäsheimo. Siihen kuuluu vain kaksi nykyisin tavattavaa sukua, joissa yhteensä kolme nykyisin tavattavaa lajia. Piikkiunikekojen ruumis on tavallisesti mitaltaan 70–212 millimetriä ja häntä 75–138 millimetriä. Niiden ravintoa ovat kasvien lehdet, juuret, varret, hedelmät ja siemenet. Piikkiunikekoja tavataan Etelä-Intiassa, Etelä-Kiinassa ja Pohjois-Vietnamissa, ja ne elävät 600–2100 metrin korkeudessa.

## Lähteet
# Sokkohiiret

| Sokkohiiret |
| --- |
|  |
| Tieteellinen luokittelu |
| Kunta: | Eläinkunta Animalia |
| Pääjakso: | Selkäjänteiset Chordata |
| Alajakso: | Selkärankaiset Vertebrata |
| Luokka: | Nisäkkäät Mammalia |
| Lahko: | Jyrsijät Rodentia |
| Alalahko: | Hiirimäiset jyrsijät Myomorpha |
| Heimo: | **Spalacidae** Gray, 1821 |
| Katso myös |
|   Sokkohiiret Wikispeciesissä   Sokkohiiret Commonsissa
 |
| Infobox OKNimi-testi OK |

**Sokkohiiret** (Spalacidae) on hiirimäisiin jyrsijöihin kuuluva heimo. Ne kaivavat maanalaisia käytäviä eteenpäin suuntautuneiden hampaiden avulla. Niiden silmät ovat ihon alla ja niiltä puuttuu häntä ja korvien ulko-osat. Nämä eläimet elävät erakkoina.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* UniProt: Taxonomy - Spalacidae (englanniksi)
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Spalacidae (englanniksi)
* University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Spalacidae, blind mole rats, African mole rats, zokors, and bamboo rats (englanniksi)
# Myyrät

| Myyrät |
| --- |
|  Niittymyyrä (*Microtus pennsylvanicus*) |
| Tieteellinen luokittelu |
| Domeeni: | Aitotumaiset Eucarya |
| Kunta: | Eläinkunta Animalia |
| Pääjakso: | Selkäjänteiset Chordata |
| Alajakso: | Selkärankaiset Vertebrata |
| Luokka: | Nisäkkäät Mammalia |
| Lahko: | Jyrsijät Rodentia |
| Alalahko: | Hiirimäiset jyrsijät Myomorpha |
| Yläheimo: | Muroidea |
| Heimo: | Myyrät **Cricetidae** J. Fischer, 1817 |
| Alaheimot |
| * Katso teksti
 |
| Katso myös |
|   Myyrät Wikispeciesissä   Myyrät Commonsissa
 |
| Infobox OKNimi-testi OK |

**Myyrät** (Cricetidae) on jyrsijöiden heimo, johon kuuluvat varsinaiset myyrät, hamsterit, Uuden maailman rottien ja hiirten kolme alaheimoa sekä harjarotta.

## Alaheimot

*Mammal Species of the World* -teoksen mukaan heimoon kuuluvat seuraavat alaheimot:

* Varsinaiset myyrät (Arvicolinae)
* Hamsterit (Cricetinae)
* Harjarotat (Lophiomyinae)
* Neotominae
* Amerikanhiiret (Sigmodontinae)
* Tylomyinae

## Katso myös

* Hiiret ja rotat

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Laji.fi: Cricetidae
* UniProt: Taxonomy - Cricetidae (englanniksi)
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Cricetidae (englanniksi)
* PheroBase: Cricetidae (englanniksi)
# Unikeot

| Unikeot |
| --- |
|  1. Unikeko (*Glis glis*) vasemmalla ja 2. Tammihiiri (*Eliomys quercinus*) oikealla |
| Tieteellinen luokittelu |
| Domeeni: | Aitotumaiset Eucarya |
| Kunta: | Eläinkunta Animalia |
| Alajakso: | Selkärankaiset Vertebrata |
| Luokka: | Nisäkkäät Mammalia |
| Lahko: | Jyrsijät Rodentia |
| Alalahko: | Oravamaiset jyrsijät Sciuromorpha |
| Heimo: | Unikeot **Gliridae** Muirhead, 1819 |
| Synonyymit |
| * *Myoxidae* Gray, 1821
 |
| Alaheimot |
| * Graphiurinae
* Leithiinae
* Glirinae
 |
| Katso myös |
|   Unikeot Wikispeciesissä   Unikeot Commonsissa
 |
| Infobox OKNimi-testi OK |

**Unikeot** (Gliridae) on jyrsijöiden lahkoon kuuluva nisäkäsheimo. Ne ovat suurisilmäisiä ja pitkähäntäisiä, elävät yleensä puissa ja liikkuvat lähinnä öisin. Maailman unikeoista suurin osa asuu Euroopassa, joitakin lajeja myös Afrikassa ja Aasiassa. Muinaisessa Roomassa unikekoja syötiin herkkupaloina.

Unikekolajeja on kuollut sukupuuttoon; nykyisin lajeja on 28. Ne jaetaan useimmin yhdeksään sukuun, mutta muunkinlaista ryhmittelyä esiintyy.

Tammihiiri (*Eliomys quercinus*) on ainoa Suomessa esiintynyt unikekolaji.

Unikekoa (*Glis glis*) ja afrikanunikekoa (*Graphiurus murinus*) pidetään joskus lemmikkinätarvitaan parempi lähde.

## Lähteet

* Gliridae Wilson & Reeder's Mammal Species of the World, 3rd ed. (2005)

### Viitteet

## Aiheesta muualla

* Animal Diversity Web (englanniksi)
# Paleobiology Database

Paleobiology Database -logo.
**Paleobiology Database** (PBDB) on avoin ja julkinen paleontologinen tietokanta, jota ylläpitää kansainvälinen paleontologien verkosto.

Tietokanta käynnistyi Yhdysvalloissa NCEAS:n (National Center for Ecological Analysis and Synthesis) rahoittaman Phanerozoic Marine Paleo-faunal Database -hankkeen myötä vuosina 1998–2000. Tietokanta sai rahoitusta Yhdysvaltain kansalliselta tiedesäätiöltä (NSF) sekä muilta tahoilta, kuten Australian tutkimusneuvostolta ja Research Data Alliancelta. Hankkeen tavoitteena on kerätä ja jakaa paleontologisia tietoja tutkimuskäyttöön, ja se on saanut myös tukea koulutushankkeisiin. John Alroy oli keskeinen hahmo PBDB:n kehityksessä ja toimi sen tietokannan johtajana vuodesta 2000 syyskuuhun 2013.

Tietokanta tarjoaa fossiilitietoja ajallisesti, maantieteellisesti ja taksonomisesti, ja mahdollistaa fossiilitapahtumien selaamisen sekä tietojen lataamisen analyysejä varten. Tietokannassa on yli 91 000 viitettä, 504 000 taksonia, 973 000 mielipidettä, 239 000 kokoelmaa ja 1,6 miljoonaa fossiililöytöä. Tietokanta tukee tutkijoita, opettajia ja kehittäjiä tarjoamalla resursseja ja ohjelmointirajapinnan sovellusten luomiseen. Tietokannan rahoitus tulee pääosin Yhdysvaltain kansalliselta tiedesäätiöltä ja sen ylläpitoa tukevat Paleontological Society ja Paleontological Association.

Tietokannan tiedot, mukaan lukien georeferoidut fossiililöydöt ja taksonomiset tiedot, perustuvat julkaistuihin tieteellisiin tutkimuksiin ja on luokiteltu useisiin taksonomisiin ryhmiin, kuten äyriäisiin, nilviäisiin ja nisäkkäisiin. Tietokanta tukee globaalia tutkimustoimintaa tarjoamalla tutkijoille pääsyn kattaviin resursseihin, joita voidaan hyödyntää omien analyysityökalujen ja sovellusten kehittämisessä. Tietokanta on rekisteröity GBIF:iin, ja sen sisältämät tiedot ovat vapaasti saatavilla avoimilla lisensseillä, kuten CC BY 4.0.

## Lähteet
# Laurasiatheria

| Laurasiatheria |
| --- |
|  |
| Tieteellinen luokittelu |
| Domeeni: | Aitotumalliset Eucarya |
| Kunta: | Eläinkunta Animalia |
| Pääjakso: | Selkäjänteiset Chordata |
| Alajakso: | Selkärankaiset Vertebrata |
| Luokka: | Nisäkkäät Mammalia |
| Alaluokka: | Synnyttävät nisäkkäät Theria |
| Osaluokka: | Istukkanisäkkäät Eutheria |
| Ylälahko: | **Laurasiatheria** Waddell, Okada & Hasegawa, 1999 |
| Infobox OKNimi-testi OK |

**Laurasiatheria** on yleisimpiä istukkanisäkkäiden osalahkoon kuuluvia ylälahkoja. Siihen kuuluvia lahkoja ovat kavioeläimet (Perissodactyla), sorkkaeläimet (Artiodactyla), valaat (Cetacea), petoeläimet (Carnivora), muurahaiskävyt (Pholidota), lepakot (Chiroptera), siilit (Erinaceomorpha) sekä muun muassa päästäiset sisältävä Soricomorpha.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*  (englanniksi)
*  (englanniksi)
# Eulipotyphla

| Eulipotyphla |
| --- |
|  Eulipotyphla-lajeja: ylärivissä haitinalmikki ja siili, alarivissä kalifornianpäästäinen ja kontiainen |
| Tieteellinen luokittelu |
| Domeeni: | Aitotumalliset Eucarya |
| Kunta: | Eläinkunta Animalia |
| Pääjakso: | Selkäjänteiset Chordata |
| Alajakso: | Selkärankaiset Vertebrata |
| Luokka: | Nisäkkäät Mammalia |
| Alaluokka: | Synnyttävät nisäkkäät Theria |
| Osaluokka: | Istukkanisäkkäät Eutheria |
| Ylälahko: | Laurasiatheria |
| Lahko: | **Eulipotyphla** Waddell, Okada & Hasegawa, 1999 |
| Infobox OKNimi-testi OK |

**Eulipotyphla** on nisäkkäiden lahko. Siihen kuuluvat almikit, kontiaiset, päästäiset ja siilit sekä sukupuuttoon kuolleet jättiläispäästäiset. Lahkossa on yli 500 lajia, ja se on lajimäärältään jyrsijöiden ja lepakoiden jälkeen kolmanneksi suurin nisäkäslahko. Eulipotyphla-heimosta suurin on päästäiset, johon kuuluu noin 85 prosenttia lahkon lajeista.

Suurin osa Eulipotyphla-lahkon lajeista on pieniä hyönteissyöjiä, mutta monet lajeista syövät myös matoja, äyriäisiä ja pieniä selkärankaisia. Monilla lajeilla on pitkä teräväkärkinen kuono, pienet korvat ja pienet silmät. Siilit ovat piikikkäitä, ja esimerkiksi kontiaiset elävät maanalla. Lahkoon kuuluu myös pienin tunnettu nisäkäslaji, etruskipäästäinen.

Eulipotyphla on laurasiatherian vanhin lahko. Sen sisarlahkot kladissa ovat lepakot, muurahaiskävyt, petoeläimet, kavioeläimet ja sorkkaeläimet. Molekyylikelloihin perustuvan ajoituksen perusteella Eulipotyphla erosi muista laurasiatheraia-kladin eläimistä myöhäisliitukaudella 94–76 miljoonaa vuotta sitten, mutta fenotyyppitutkimuksen perusteella ero olisi tapahtunut vasta varhaispaleoseenikaudella noin 58 miljoonaa vuotta sitten. Vuonna 2018 tehtyjen mallinnusten perusteella Eulipotyphla-lahkon varhaisimmat edustajat erosivat todennäköisimmin 86–66 miljoonaa vuotta sitten.

Eulipotyphla-lahkon heimot kuuluivat pitkään hyönteissyöjien lahkoon, johon oli sijoitettu monia varhaisia hyönteisiä syöviä eläimiä. Eulipotyphla-heimojen lisäksi siihen kuuluivat tupaijat, kaguaanit, kultakontiaiset, tanrekit ja hyppypäästäiset. Eulipotyphla-nimi tunnettiin jo vuonna 1866, kun Ernst Haeckel erotti sen hyönteissyöjien alaheimoksi. Vuonna 1999 siitä tehtiin oma lahkonsa.

## Lähteet

* Prothero, Donald R: *The Princeton Field Guide to Prehistoric Mammals*.  Princeton, New Jersey:  Princeton Unviersity Press, 2017.  ISBN 978-0-691-15682-8  Google-kirjat Viitattu 21.5.2020. (englanniksi)
* Woodman, Neal: American Recent Eulipotyphla: Nesophontids, Solenodons, Moles, and Shrews in the New World. *Smithsonian Contributions to Zoology*, 16.11.2018, 650. vsk.  Smithsonian Institution. Artikkelin verkkoversio. (PDF) Viitattu 21.5.2020.

### Viitteet
# Jänikset

| Jänikset |
| --- |
|  Rusakko (*Lepus europaeus*) |
| Tieteellinen luokittelu |
| Domeeni: | Aitotumaiset Eucarya |
| Kunta: | Eläinkunta Animalia |
| Pääjakso: | Selkäjänteiset Chordata |
| Alajakso: | Selkärankaiset Vertebrata |
| Luokka: | Nisäkkäät Mammalia |
| Lahko: | Jäniseläimet Lagomorpha |
| Heimo: | Jänikset **Leporidae** Fischer, 1817 |
| Katso myös |
|   Jänikset Wikispeciesissä   Jänikset Commonsissa
 |
| Infobox OKNimi-testi OK |

**Jänikset**, joskus myös **jänikset ja kaniinit** (Leporidae) on jäniseläinten heimo. Ne eroavat samaan jäniseläinten lahkoon kuuluvista piiskujäniksistä sillä, että niillä on lyhyt ja pörröinen häntä, pitkät korvat ja takajalat. Jäniksiä on maailmassa 11 sukua ja 61 lajia. Ne voidaan jaotella varsinaisiin jäniksiin ja kaniineihin. Kaniinien ja varsinaisten jänisten ero on siinä, että useimmat kaniinit elävät maan alla käytävissä, kun vain harvoilla jänislajeilla on minkäänlaista pesää. Jäniksiä kutsutaan myös pupujusseiksi, jänöjusseiksi tai kaniineiksi.

Jänikset ovat kooltaan 25–70 senttimetriä ja painoltaan 0,4–7 kilogrammaa. Turkin väri vaihtelee yleensä harmaasta ruskeaan. Jänikset elävät monenlaisissa ympäristöissä aina tundralta sademetsiin.

## Luokitus

**Heimo Leporidae**: jänikset

* Suku riukiunkaniinit *(Pentalagus)* (1 laji)
* Suku bushmannijänikset *(Bunolagus)* (1 laji)
* Suku sumatrankaniinit (*Nesolagus*) (2 lajia)
* Suku tulivuorikaniinit *(Romerolagus)* (1 laji)
* Suku kääpiökaniinit *(Brachylagus)* (1 laji)
* Suku pumpulihäntäkaniinit (*Sylvilagus*)
	+ Alasuku *Tapeti* (6 lajia)
	+ Alasuku *Sylvilagus* (8 lajia)
	+ Alasuku *Microlagus* (2 lajia)
* Suku kaniinit *(Oryctolagus)* (1 laji)
* Suku ugandankaniinit eli bunyoronkaniinit (*Poelagus*) (1 laji)
* Suku kalliokaniinit (*Pronolagus*) (3 lajia)
* Suku vuohikaniinit (*Caprolagus*) (1 laji)
* Suku jänikset eli varsinaiset jänikset (*Lepus*)
	+ Alasuku *Macrotolagus* (1 laji)
	+ Alasuku *Poecilolagus* (1 laji)
	+ Alasuku *Lepus* (3 lajia)
	+ Alasuku *Proeulagus* (8 lajia)
	+ Alasuku *Eulagos* (10 lajia)
	+ Alasuku *Sabanalagus* (2 lajia)
	+ Alasuku *Indolagus* (3 lajia)
	+ Alasuku *Sinolagus* (1 laji)
	+ Alasuku *Tarimolagus* (1 laji)
	+ Alasuku (Epämääräinen, *Incertae sedis*) (2 lajia)

## Katso myös

* Jäniksenmetsästys
* Luettelo jäniseläimistä

## Lähteet
# Kanadanpuupiikkisika

| Kanadanpuupiikkisika |
| --- |
|  |
| Uhanalaisuusluokitus |
| **Elinvoimainen** |
|  |
| Tieteellinen luokittelu |
| Domeeni: | Aitotumaiset Eucarya |
| Kunta: | Eläinkunta Animalia |
| Pääjakso: | Selkäjänteiset Chordata |
| Alajakso: | Selkärankaiset Vertebrata |
| Luokka: | Nisäkkäät Mammalia |
| Lahko: | Jyrsijät Rodentia |
| Alalahko: | Piikkisikamaiset jyrsijät Hystricomorpha |
| Heimo: | Puupiikkisiat Erethizontidae |
| Suku: | Erethizon F. Cuvier, 1823 |
| Laji: | *dorsatum* |
| Kaksiosainen nimi |
| Erethizon dorsatum (Linnaeus, 1758) |
| Synonyymit |
| * *Erethizon dorsata*
 |
|  |
| Katso myös |
|   Kanadanpuupiikkisika Wikispeciesissä   Kanadanpuupiikkisika Commonsissa
 |
| Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK |

**Kanadanpuupiikkisika** eli **urso** (*Erethizon dorsatum*) on puupiikkisikojen heimoon kuuluva jyrsijälaji.

## Ulkonäkö

Kanadanpuupiikkisika on väritykseltään tummanruskea. Sillä on pieni pää, lyhyet jalat ja lyhyt, paksu häntä. Sen piikit poikkeavat varsinaisten piikkisikojen piikeistä. Noin 3 cm pitkät piikit ovat piilossa eläimen pitkän karkean turkin seassa. Piikit ovat kiinnittyneet urson ihoon hyvin heikosti, joten hyökkääjä saa usein suuhunsa pelkkiä karvoja ja piikkejä. Kipua lisäävät piikkien päiden pienet väkäset. Kanadanpuupiikisialla on jaloissaan isot kynnet ja karvattomat anturat helpottamassa oksiin tarttumista.

## Elinympäristö ja levinneisyys

Kanadanpuupiikkisikaa tavataan Kanadan ja Yhdysvaltain pohjois- ja länsiosien metsissä. Se voi myös elää pensasmailla tai aavikoilla niinkin etelässä kuin pohjoisessa Meksikossa.

## Ravinto

Kanadanpuupiikkisika syö talvella männynneulasia, lehtiä ja puunkuorta. Erityisesti se pitää punakuusesta ja sokerivaahterasta. Kesäisin se syö ruohoa, juuria, marjoja ja kukkia metsän pohjalta.

## Elintavat

Kanadanpuupiikkisika on yöeläin. Päivisin se yleensä nukkuu puissa sinne tekemässään pesässä. Kanadanpuupiikkisikanaaras saa keväällä yhdestä kahteen poikasta. Sen kantoaika on noin 210 vuorokautta. Sen luontaisia vihollisia ovat näätäeläimet, ahmat ja kojootit.

## Kanadanpuupiikkisika ja ihminen

Pohjois-Amerikan intiaanit käyttivät kanadanpuupiikkisian piikkejä vaatteiden kirjonnassa ja pohjoisessa myös tuohitöiden koristeluun. Tapaa on kutsuttu piikkisianpiikkityöksi (*porcupine quillwork*, tai vain *quillwork*).

## Lähteet
# Johann Friedrich von Brandt

Johann Friedrich von Brandt
**Johann Friedrich von Brandt** (25. toukokuuta 1802 Jüterbog, Preussi – 15. heinäkuuta 1879 Merreküll, Viro) oli saksalainen luonnontieteilijä.

Brandt opiskeli Wittenbergin kymnaasissa vuoteen 1820, ja Berliinin yliopistossa lääketiedettä. 1831 hänet promovoitiin ja nimitettiin Pietarin tiedeakatemian eläintieteellisen osaston johtajaksi Alexander von Humboldtin suosituksesta. Brandt edisti suuresti osaston eläinkokoelman laajenemista, sillä hän sai näytteitä ja kokoelmia useiden tutkijoiden tekemiltä tutkimusmatkoilta.

Brandt kuvaili ja nimesi suuren joukon lintuja, etenkin venäläisten tutkimusmatkailijoiden Pohjois-Amerikan Tyynenmeren puoleiselta rannikolta keräämiä. Suomessa tavatuista linnuista hän on nimennyt mustakurkkurautiaisen (*Prunella atrogularis*).

## Teoksia

* *Berlin Flora (1825)*
* *Medizinische Zoologie (1827–1834)*
* *Prodromus descriptionis animalium ab H. Mertensio in orbis terrarum circumnavigatione observatorum. Fascic. I. Polypos, Acalephas Discophoras et Siphonophoras, nec non Echinodermata continens. Petropoli, Sumptibus Academiae (1835)*
* *Conspectus sectionum, generum, subgenerum et specierum novorum, quae in fasciculo primo Prodromi descriptionum animalium a Mertensio in orbis terrarum circumnavigatione observatorum reperiuntur. Annales des Sciences Naturelles Zoologie 5: 180-185. (1836)*
* *Ausführliche Beschreibung der von C.H. Mertens auf seiner Weltumsegelung beobachteten Schirmquallen. Memoires de l'Academie Imperiale des Sciences de St. Petersbourg Ser. 6, Sci. Nat.(Tome 2): 237-411, plus atlas of 34 plates. (1838a)*
* *Remarques sue quelques modifications dans l'arrangement de l;ordre des Acalephes Discophores ou Ombrelliferes. Bull. Acad. Sci. St. Petersbourg 1(24): 185-191. (1838b)*
* *Wirbeltiere der West Sibirien (1845)*
* *Zur Klassifikation der Fische (1865)*
* *Naturgeschichte des Mammuths (1866)*
# Evoluutiopuu

Ernst Haeckelin varhainen evoluutiopuuesitys
**Evoluutiopuu** eli **fylogeneettinen puu** on jonkin eliöryhmän syntyä ja polveutumishistoriaa eli **fylogeniaa** kuvaava haarautuva puumainen kaavio. Evoluutiopuun haarat edustavat lajien kehityslinjoja. Evoluutiopuuta vastaavaa puumaista kaaviota kutsutaan kladistiikassa kladogrammiksi.

Fylogenetiikka on tieteenhaara, joka tutkii fylogeniaa ja sen rekonstruointiin käytettäviä menetelmiä. Fylogeneettinen systematiikka pyrkii luokittelemaan eliöt niiden kehityshistorian mukaan.

Evoluutiopuiden laatiminen on usein vaikeaa, koska nykyisten lajien esi-isistä on harvoin jäljellä suoraa tietoa fossiiliaineistona. Evoluutiopuiden laadintaan käytetään fossiilien ohella nykyeliöiden rakenteiden ja niiden genomien vertailuun perustuvia menetelmiä.

## Evoluutiopuun ulkonäkö

Yksinkertaisimmillaan evoluutiopuussa on vain joukko yhdestä kantamuodosta polveutuvia taksoneita, jotka on yhdistetty toisiinsa evoluutiopuun haaroiksi. Evoluutio ei kuitenkaan ole tapahtunut aina yksinkertaisesti haarautuvan prosessin mukaan. Esimerkiksi retrovirukset ovat siirtäneet geenejä myös lajien välillä haaroilta toiselle, joten horisontaalisen geenien siirtymisen seurauksena evoluutiopuu saattaa joiltain osin muistuttaa myös verkkoa.

Tavallisessa evoluutiopuussa on esitettynä vain taksonien polveutumisjärjestys ja suhteet toisiinsa ilman tietoa siitä, kuinka kauan evoluutiopuun eri taksonien kehittymisessä on kestänyt. Ajallinen tieto eri taksonien kehittymiseen kuluneesta ajasta voidaan kuitenkin merkitä evoluutiopuuhun piirtämällä haarat jonkin tietyn suhdeluvun (mittakaavan) mukaan eripituisiksi ja merkitsemällä ajan asteikko tai mittakaava näkyviin evoluutiopuun viereen. Tavallisten, ajallista tietoa sisältämättömienkin evoluutiopuiden haarojen pituudet saattavat myös vaihdella, mutta tämä johtuu yleensä piirrosteknisistä ja tilankäytöllisistä syistä, eivätkä haarojen erilaiset pituudet tällöin kuvaa haarojen kehittymisen ajallisia suhteita. Evoluutiopuu piirretään yleensä joko pystyyn tai vaakatasoon.

## Katso myös

* Evoluutio
* Molekyylievoluutio
# Santamartamys rufodorsalis

| *Santamartamys rufodorsalis* |
| --- |
|  |
| Uhanalaisuusluokitus |
| **Äärimmäisen uhanalainen** |
|  |
| Tieteellinen luokittelu |
| Domeeni: | Aitotumaiset Eucarya |
| Kunta: | Eläinkunta Animalia |
| Pääjakso: | Selkäjänteiset Chordata |
| Alajakso: | Selkärankaiset Vertebrata |
| Luokka: | Nisäkkäät Mammalia |
| Lahko: | Jyrsijät Rodentia |
| Alalahko: | Piikkisikamaiset jyrsijät Hystricomorpha |
| Osalahko: | Piikkisikamaiset Hystricognathi |
| Heimo: | Piikkirotat Echimyidae |
| Alaheimo: | Echimyinae |
| Suku: | Santamartamys Emmons, 2005 |
| Laji: | *rufodorsalis* |
| Kaksiosainen nimi |
| Santamartamys rufodorsalis (J. A. Allen, 1899) |
| Synonyymit |
| * *Diplomys rufodorsalis*
* *Isothrix rufodorsalis*
 |
|  |
| Katso myös |
|   Santamartamys rufodorsalis Wikispeciesissä   Santamartamys rufodorsalis Commonsissa
 |
| Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK |

**Santamartamys rufodorsalis**, jota on kutsuttu myös nimityksellä ”punapäinen puurotta”, on piikkirottien heimoon kuuluva jyrsijälaji. Sen luultiin kuolleen sukupuuttoon jo 1800-luvun lopussa, mutta tutkijat löysivät lajin uudelleen vuonna 2011 Kolumbiasta El Doradon luonnonpuistosta. Edellisen kerran lajia oli tavattu samalta seudulta 113 vuotta aikaisemmin vuonna 1898. Laji luettiin aikaisemmin sukuun *Diplomys*, mutta vuonna 2005 se sijoitettiin sukuun Santamartamys, jossa ei ole muita lajeja kuin tämä *S. rufodorsalis*.

Nisäkäsnimistötoimikunta ehdotti vuonna 2008, että lajin suomenkieliseksi nimeksi otettaisiin ”harjapiikkirotta”.

## Lähteet
# Antikoagulantit

**Antikoagulantit** eli "**verenohentajat**" ovat lääkeaineita, jotka hidastavat veren hyytymiseen johtavia kemiallisia reaktioita. Ne eivät vaikuta mitenkään veren viskositeettiin. Nämä lääkkeet eivät hajota jo muodostuneita hyytymiä, mutta ehkäisevät niiden kasvua ja uusien muodostumista. Antikoagulantit ovat antitromboottien alaluokka.

Antikoagulanttilääkitys saatetaan aloittaa tilanteissa, joissa potilaalla on kasvanut taipumus verihyytymien muodostumiseen, valtimonkovettumatauti tai juuri läpikäyty leikkaus. Usein syy pysyvään antikoagulanttilääkitykseen on pitkäaikainen eteisvärinä. Myös sydämen mekaaninen keinoläppä vaatii pysyvää antikoagulanttilääkitystä. Sydämen bioläppä taas vaatii lyhytaikaisemman lääkekuurin.

K-vitamiinien toiminnan estoon perustuvia antikoagulantteja käytetään myös joissain rotanmyrkyissä, ja muissa vastaavissa käyttötarkoituksissa, joissa myrkytys perustuu eläimen sisäiseen verenvuotoon.

Joitakin esimerkkejä antikoagulanteista ja niiden toimintamekanismeista:

* hirudiini-, bivalirudiini-, lepirudiini- ja desirudiinipeptidit sekä argatrobaani ja dabigatraani ovat *suoria trombiinin estäjiä*. Niitä käytettäessä trombiinien kyky tuottaa verihyytymiä muodostavaa fibriiniä alenee.
* apiksabaani, edoksabaani ja rivaroksabaani ovat suoria *hyytymistekijä Xa:n estäjiä*. Xa on osa hyytymisreaktion alkamista, mutta sitä ei vaadita fibriinin tuottoon.
* hepariini aktivoi antitrombiinia, joka estää muun muassa veren hyytymistä edistävää hyytymistekijä Xa:ta ja trombiinia. Lähinnä vain hyytymistekijää Xa antitrombiinivälitteisesti estäviä hepariineja ovat fondaparinuuksi ja pienimolekyyliset hepariinit (LMW-hepariinit). Esimerkkejä jälkimmäisistä ovat enoksapariini ja daltepariini.
* varfariini on *K-vitamiini "antagonisti"* (inhibiittori). Se estää K-vitamiinivälitteistä hyytymistekijöiden glutamaattien entsymaattista γ-karboksylaatiota γ-karboksiglutamaateiksi. Tätä vaaditaan tiettyjen hyytymistekijöiden kiinnittymiseen solukalvoihin, jolloin niiden hyytymistä edistävä toiminta tehostuu.

## Suorat antikoagulantit

Suoraan vaikuttavia antikoagulantteja ovat

| Suorat trombiinin estäjät | Suorat hyytymistekijät Xa:n estäjät |
| --- | --- |
| * Dabigatraani
* Idarusitsumabi dabigatraanin vastalääkkeenä
* Argatrobaani
* Bivalirudiini
* Lepirudiini
* Desirudiini
 | * Rivaroksabaani
* Apiksabaani
* Edoksabaani
 |

## Katso myös

* Traneksaamihappo

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Elina Armstrong, Riitta Lassila: Antikoagulaatiohoidon edistysaskelia ja huolenaiheita (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)