Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Laboratoriohiiri

Koehiirikanta C57BL/6, naaras 22 viikkoa vanha.
**Laboratoriohiiri** on hiiri, jota ihmiset käyttävät koe-eläimenä eläinkokeissa. Hiiri on yksi tunnetuimmista ja tärkeimmistä ihmisen käyttämistä koe-eläimistä. Sitä on käytetty apuna lääketieteessä ja biologiassa jo 1900-luvun alusta lähtien ja monet hiirikokeissa saadut tulokset ovat vaikuttaneet merkittävästi tieteen kehitykseen ja uusien lääkeaineiden valmistukseen.

## Historiaa

Hiiriä alettiin käyttää koe-eläimenä vuonna 1909 Yhdysvalloissa. Tuolloin syntyi maailman ensimmäinen varta vasten koe-eläimiksi kasvatettu hiiripopulaatio joka oli nimeltään *DBA*, ja tästä polveutuvat myös seuraavat koehiiripopulaatiot. Hiiri oli monessa suhteessa oivallinen koekaniini lääketieteellisiin ja biologisiin tutkimuksiin. Koska hiiri oli nisäkäs, sen elimistö muistutti suhteellisen paljon ihmisen elimistöä, minkä ansiosta eri kokeiden vaikutuksesta hiireen oli varsin helppo päätellä vastaavien kokeiden vaikutus ihmiseen. Hii­ren ja ih­misen ge­nomit vas­taavat toi­siaan yli 99-pro­sent­ti­sesti. Hiiren pieni koko ja nopea lisääntyminen tekivät siitä ihanteellisen laboratorioeläimen. Hiiri ei tarvinnut suurta tilaa elääkseen eikä vaatinut paljoa ruokaa.

Vuonna 1921 sai alkunsa maailman eniten käytetty koe-eläinkanta, kun yhdysvaltalainen Clarence Cook Little sai useita hiirisukupolvia kestäneen työnsä valmiiksi. Little oli risteyttänyt toisilleen sukua olevia laboratoriohiiriä ja loi näin koehiirikannan, joka tunnetaan nimellä *C57BL/6*, se on joskus lyhennetty *black 6* tai *B6*. Ajan kuluessa tuosta hiirijoukosta kasvoi maailman eniten käytetty koe-eläinkanta, ja yhä nykyisinkin *C57BL/6*-hiiret ovat maailman yleisimpiä koe-eläimiä. Siitä on yritetty tehdä mahdollisimman homogeeninen, eli yhtenäinen, jotta geneettiset erot yksilöiden välillä eivät vääristäisi kokeiden tuloksia. Myöhemmin samaisesta kannasta on kehitetty myös lukuisia muita hiiripopulaatioita eri tarkoituksiin.

## Hiirikannat nykypäivänä

Geenitekniikka on jo niin kehittynyt, että hiirille voidaan räätälöidä haluttuja ominaisuuksia testejä silmälläpitäen. Maailmalla on yrityksiä, jotka tuottavat hiiriä tutkijoille, niin että tutkijat voivat katsoa listasta, millaisen hiiren tutkimuksiin tarvitsevat, ja tilata sen. Suomessa palvelua ei ole kuin Helsingin yliopiston Koe-eläinkeskuksella.

Clarence Cook Littlein perustama The Jackson Laboratory sai elokuussa 2016 28 miljoonaa dollaria osana kansainvälistä projektia jossa tuotetaan noin 20 000 uutta B6 kantaa ja näistä poistetaan yksitellen yksi geeni hiiren 20 000 geenistä sen genomissa ja katsotaan mihin ne vaikuttavat. Sitä tehdään hiirillä CRISPR/Cas9-välittesellä genomin muuntelulla.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Laboratoriohiiri** Wikimedia Commonsissa
# Votsotsa

| Votsotsa |
| --- |
|  |
| Uhanalaisuusluokitus |
| **Äärimmäisen uhanalainen** |
|  |
| Tieteellinen luokittelu |
| Domeeni: | Aitotumaiset Eucarya |
| Kunta: | Eläinkunta Animalia |
| Pääjakso: | Selkäjänteiset Chordata |
| Alajakso: | Selkärankaiset Vertebrata |
| Luokka: | Nisäkkäät Mammalia |
| Alaluokka: | Theria |
| Osaluokka: | Istukkanisäkkäät Eutheria |
| Lahko: | Jyrsijät Rodentia |
| Alalahko: | Hiirimäiset jyrsijät Myomorpha |
| Yläheimo: | Muroidea |
| Heimo: | Nesomyidae |
| Suku: | Votsotsat *Hypogeomys* |
| Laji: | *antimena* |
| Kaksiosainen nimi |
| Hypogeomys antimena A. Grandidier, 1869 |
|  |
| Katso myös |
|   Votsotsa Wikispeciesissä   Votsotsa Commonsissa
 |
| Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK |

**Votsotsa** (*Hypogeomys antimena*) on Nesomyidae-heimoon kuuluva jyrsijälaji. Lajia tavataan uhanalaisena Madagaskarilla.

## Koko ja ulkonäkö

Votsotsan ruumiinpituus voi olla 30–35 cm, ja häntä on hyvin pitkä, noin 20–25 cm. Se onkin Madagaskarin jyrsijöistä kookkain. Ruumiinrakenteeltaan laji on tukevahko ja takajalat ovat pitkät ja voimakkaat. Korvat ovat suuret. Votsotsan karva on lyhyttä ja karkeaa. Väriltään laji on selästään ruskea, harmahtava ja joskus turkissa voi olla punaista. Vatsa on valkoinen tai hieman ruskehtava.

## Levinneisyys ja elintavat

Votsotsaa tavataan vain läntiseltä Madagaskarilta. Se elää kuivissa kesävihannissa metsissä, joiden maaperä on hiekkaa. Votsotsat ovat yöaktiivisia ja viettävät päivät maahan kaivamissaan luolastoissa. Lajin ravintoa ovat erityisesti hedelmät, mutta se syö myös muita kasvinosia. Votsotsat ovat yksiavioisia ja territoriaalisia. Naaras synnyttää poikaset sadekaudella marraskuusta huhtikuulle. Poikasia syntyy yksi tai kaksi ja ne pysyvät vanhempiensa luona kunnes saavuttavat sukukypsyyden, koiraat vuoden ja naaraat kahden vuoden ikäisinä.

Votsotsa luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi ja kannan kooksi arvioidaan noin 5 000 täysikasvuista yksilöä. Kantaa uhkaa elinympäristön muuttaminen maanviljelysmaaksi, kuivuus ja votsotsia pyydystävät villiintyneet kissat ja koirat.

## Lähteet
# Montanansiiseli

| Montanansiiseli |
| --- |
|  |
| Uhanalaisuusluokitus |
| **Elinvoimainen** |
|  |
| Tieteellinen luokittelu |
| Domeeni: | Aitotumaiset Eucarya |
| Kunta: | Eläinkunta Animalia |
| Pääjakso: | Selkäjänteiset Chordata |
| Alajakso: | Selkärankaiset Vertebrata |
| Luokka: | Nisäkkäät Mammalia |
| Lahko: | Jyrsijät Rodentia |
| Alalahko: | Oravamaiset jyrsijät Sciuromorpha |
| Heimo: | Oravat Sciuridae |
| Suku: | *Spermophilus* |
| Laji: | *richardsonii* |
| Kaksiosainen nimi |
| Spermophilus richardsonii (Sabine, 1822) |
|  |
| Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK |

**Montanansiiseli** (*Spermophilus richardsonii*) siiselien sukuun kuuluva, alun perin Pohjois-Amerikan ja Kanadan preeriaseudulla elävä jyrsijä. Lajista käytetään toisinaan myös nimeä *richardsonin maaorava* tai *richardsoninsiiseli*.

Montanansiiseli on päiväeläin, jota luonnehditaan vilkkaaksi ja uteliaaksi. Talvensa se viettää horroksessa. Elinikä sillä on neljästä kuuteen vuotta. Kokoa lajilla on tyypillisesti 25–30 senttimetriä.

Lajia pidetään myös lemmikkieläimenä.

## Lähteet
# Ovulaatio

Ovulaation vaiheet munasarjassa vasemmalta ylhäältä alkaen vastapäivään. Ovulaatio tapahtuu kuvan oikeassa laidassa. Sen jälkeen munarakkula muuttuu keltarauhaseksi.
**Ovulaatio** tarkoittaa munasolun irtoamista munasarjasta. Irtoaminen tapahtuu kuukautiskierron puolivälin tienoilla.

Terveellä, hedelmällisessä iässä olevalla naisella ovulaatio tapahtuu noin 10–12 kertaa vuodessa. Ensimmäinen ovulaatio voi tapahtua ennen ensimmäisten kuukautisten alkamista.

Munasolut alkavat kypsyä munasarjan munarakkuloissa jo sikiökaudella. Sen jälkeen kypsyminen pysähtyy vuosiksi tai vuosikymmeniksi, ja lopullisesti munasolu kypsyy vasta ovulaation yhteydessä.

Ovulaatio tapahtuu osana kuukautiskiertoa sen puolivälissä. Munarakkulan kypsymisvaihe on kuukautiskierron ensimmäinen vaihe. Ensin munarakkula alkaa kasvaa aivolisäkkeen erittämän luteinisoivan hormonin vaikutuksesta. Se tuottaa estradiolihormonia, joka paksuntaa kohdun limakalvoa. Samanaikaisesti alkaa kehittyä ja kypsyä useita munarakkuloita. Kierron alkupäivinä yksi niistä kuitenkin alkaa kasvaa muita munarakkuloita nopeammin, jolloin muiden kehitys pysähtyy ja ne surkastuvat. Kun kypsynyt munarakkula puhkeaa, se vapauttaa munasolun eli tapahtuu ovulaatio. Munarakkulasta muodostuu keltarauhanen, joka alkaa tuottaa keltarauhashormonia. Lopulta keltarauhanen rappeutuu.

Ovulaation tapahtumisen merkkinä on kehon lämpötilan nousu enimmillään noin puolella asteella. Noin joka viides nainen huomaa ovulaationsa kivusta, jonka voimakkuus ja pituus voivat vaihdella. Ovulaation ajankohtaa voi haarukoida laskemalla kuukautisista taaksepäin 12–16 päivää.

Raskaus alkaa todennäköisimmin silloin, kun yhdyntä tapahtuu ovulaatiopäivänä tai pari päivää ennen sitä. Yhdynnän ajoittaminen on sikäli vaikeaa, että ovulaation ja etenkin sitä edeltävien päivien tarkkaa ajankohtaa on yleensä vaikea tietää.

Nainen menettää ovuloimalla elämänsä aikana vain 300–400 munasolua. Loput munarakkulat surkastuvat muista syistä. Nainen on hedelmällinen sen ajan, kun hän ovuloi, eli vaihdevuosiin asti.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Ovulaatiolaskuri (Arkistoitu – Internet Archive)
# Mara (eläin)

| Mara |
| --- |
|  |
| Uhanalaisuusluokitus |
| **Silmälläpidettävä** |
|  |
| Tieteellinen luokittelu |
| Domeeni: | Aitotumaiset Eucarya |
| Kunta: | Eläinkunta Animalia |
| Pääjakso: | Selkäjänteiset Chordata |
| Alajakso: | Selkärankaiset Vertebrata |
| Luokka: | Nisäkkäät Mammalia |
| Lahko: | Jyrsijät Rodentia |
| Alalahko: | Piikkisikamaiset jyrsijät Hystricomorpha |
| Osalahko: | Piikkisikamaiset Hystricognathi |
| Heimo: | Marsut Caviidae |
| Alaheimo: | Dolichotinae |
| Suku: | Marat *Dolichotis* |
| Laji: | *patagonum* |
| Kaksiosainen nimi |
| Dolichotis patagonum (Zimmermann, 1780) |
| Synonyymit |
| * *Pediolagus patagonum*
 |
|  Maran levinneisyys |
| Alalajit  |
| * *D. p. patagonum*
* *D. p. centricola*
 |
| Katso myös |
|   Mara (eläin) Wikispeciesissä   Mara (eläin) Commonsissa
 |
| Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK |

**Mara** eli **etelänmara** eli **pampajänis** (*Dolichotis patagonum*) on Argentiinan tasangoilla elävä marsun sukuinen jyrsijälaji. Se on elinalueensa ainut kookas ruohonsyöjä. Mara muistuttaa ulkonäöltään hieman jänistä; sillä on pieni töpöhäntä ja melko pitkät korvat. Myös sen jalat ovat huomattavan pitkät. Mara synnyttää kerrallaan tavallisesti 1–3 poikasta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* ARKive: Patagonian mara (*Dolichotis patagonum*) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
* Animal Diversity Web: *Dolichotis patagonum* (englanniksi)
# Polynesianrotta

| Polynesianrotta |
| --- |
|  |
| Uhanalaisuusluokitus |
| **Elinvoimainen** |
|  |
| Tieteellinen luokittelu |
| Domeeni: | Aitotumaiset Eucarya |
| Kunta: | Eläinkunta Animalia |
| Pääjakso: | Selkäjänteiset Chordata |
| Alajakso: | Selkärankaiset Vertebrata |
| Luokka: | Nisäkkäät Mammalia |
| Lahko: | Jyrsijät Rodentia |
| Alalahko: | Hiirimäiset jyrsijät Myomorpha |
| Heimo: | Muridae |
| Alaheimo: | Varsinaiset rotat ja hiiret Murinae |
| Suku: | Rotat *Rattus* |
| Laji: | *exulans* |
| Kaksiosainen nimi |
| Rattus exulans (Peale, 1848) |
|  Polynesianrotan luontainen levinneisyys |
| Katso myös |
|   Polynesianrotta Wikispeciesissä   Polynesianrotta Commonsissa
 |
| Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK |

**Polynesianrotta** (*Rattus exulans*) on rottien sukuun kuuluva jyrsijälaji. Se on kolmanneksi yleisin rottalaji isorotan ja mustarotan jälkeen.

Polynesianrotta on ulkoisesti samankaltainen kuin mustarotta, mutta pienempi. Sen ruumis on keskimäärin 12 senttimetriä pitkä ja hännän pituus on keskimäärin 13 senttimetriä. Turkki on tummanruskea ja vatsa harmaa. Polynesianrotta on kaikkiruokainen yöeläin, ja se syö pääosin siemeniä, hedelmiä, kaarnaa, hyönteisiä, liskoja ja lintujen munia. Se on ketterä kiipeilemään ja tekee joskus pesänsä puuhun.

Polynesianrotta on tärkeä todiste ihmisten muutosta Tyynenmeren saarilla. Se ei pysty uimaan pitkiä matkoja, joten se on levinnyt eri saarille ihmisten mukana. Se on alun perin kotoisin Kaakkois-Aasiasta, mutta on levinnyt veneiden kyydissä muun muassa Havaijille ja Pääsiäissaarelle.

Polynesianrotta Havaijilla.
## Lähteet

## Aiheesta muualla

* ITIS: *Rattus exulans* (englanniksi)
# Amerikanpiikiköt

| Puupiikkisiat |
| --- |
|  Kanadanpuupiikkisika (*Erethizon dorsatum*) |
| Tieteellinen luokittelu |
| Domeeni: | Aitotumaiset Eucarya |
| Kunta: | Eläinkunta Animalia |
| Pääjakso: | Selkäjänteiset Chordata |
| Alajakso: | Selkärankaiset Vertebrata |
| Luokka: | Nisäkkäät Mammalia |
| Lahko: | Jyrsijät Rodentia |
| Alalahko: | Piikkisikamaiset jyrsijät Hystricomorpha |
| Osalahko: | Piikkisikamaiset Hystricognathi |
| Heimo: | Puupiikkisiat **Erethizontidae** Bonaparte, 1845 |
| Katso myös |
|   Amerikanpiikiköt Wikispeciesissä   Amerikanpiikiköt Commonsissa
 |
| Infobox OKNimi-testi OK |

**Amerikanpiikiköt**, vanha nimi: *puupiikkisiat*, (Erethizontidae) on piikkisikamaisten osalahkon heimo. Heimoon kuuluu 16 uudessa maailmassa elävää lajia.

Amerikanpiikiköt elävät metsissä ja ruohoaroilla. Piikkisioilla ja amerikanpiikiköillä on samanlaiset piikit, hampaat ja leukalihakset. Amerikanpiikikköjen takajalat ovat sopeutuneet puissa kiipeämiseen. Tutkijat eivät vielä ole selvittäneet, polveutuvatko amerikanpiikiköt ja piikkisiat samoista esi-isistä vai onko konvergentti evoluutio johtanut kahdessa heimossa samaan rakenteeseen.*lähde?*

Heimon entinen suomenkielinen nimi on puupiikkisiat.

## Lähteet
# Avainlaji

Sinisimpukka on Itämeren vesiekosysteemin avainlaji
**Avainlajiksi** kutsutaan lajia, jonka vaikutus ekosysteemiin ja sen toimintaan on suurempi kuin sen runsauden perusteella voisi odottaa. Käsitteen otti ensimmäisenä käyttöön Robert T. Paine vuonna 1969. Avainlajin väheneminen tai häviäminen ekosysteemistä voi aiheuttaa suuria muutoksia ekosysteemin toiminnassa ja jopa johtaa muiden lajien häviämiseen.

## Määritelmä

Avainlaji voidaan määritellä usealla tavalla, esimerkiksi siten että "lajilla on vahva vaikutus sitä ympäröivään eliöyhteisöön", "lajin vaikutus eliöyhteisöön on suhteessa suurempi kuin sen paikallinen runsaus" tai "lajin vaikutus eliöyhteisöön on suhteessa suurempi kuin sen paikallinen biomassa". Perinteisesti avainlajeina on ajateltu huippupetoja, jotka kontrolloivat kasvinsyöjien runsastumisen aiheuttamaa kasvillisuuden häviämistä.

## Esimerkkejä avainlajeista

Klassinen esimerkki avainlajista on huippupeto merisaukko, jotka syövät merisiilejä. Jos merisaukot häviävät ekosysteemistä, merisiilit runsastuvat ja käyttävät ravinnokseen niin paljon ruskolevämetsiä, että ruskolevätmetsät ja kaikki niistä riippuvat lajit suurelta osin katoavat.

Itämeren vesiekosysteemin avainlajeja ovat muun muassa sinisimpukka ja rakkolevä, joista monet muut lajit ovat riippuvaisia. Suomen metsissä esiintyvä metsähaapa on oman ekosysteeminsä avainlaji, sillä se tarjoaa esimerkiksi ravintoa, kasvualustan ja pesäpaikkoja muille lajeille sienistä ja jäkälistä lintuihin ja selkärangattomiin.

Trooppisessa metsässä hedelmiä syövät linnut, kuten tangarat, ovat tärkeitä kasvien siementen levittäjiä ja siten ylläpitävät kasvien leviämistä uusille kasvupaikoille ja metsän uusiutumista.

## Merkitys luonnonsuojelulle

Avainlajin käsite on hyödyllinen luonnonsuojelussa, koska se perustuu lajin ekologiseen vaikutukseen. Avainlajeja suojelemalla voidaan tehokkaasti suojella useita lajeja kerralla ja ekosysteemin toiminnallisuutta. Esimerkiksi merisaukko hävisi Pohjois-Amerikan länsirannikolla metsästyksen takia, minkä seurauksena myös ruskolevämetsät hävisivät. Kun merisaukkoja palautusistutettiin alueelle luonnonsuojelutoimena, myös ruskolevämetsät palautuivat ennalleen.

Avainlajin käsite on osittain päällekkäinen muiden luonnonsuojelussa käytettävien käsitteiden, kuten indikaattorilajin, sateenvarjolajin ja lippulaivalajin kanssa. Esimerkiksi jaguaaria voidaan kuvata kaikilla näillä käsitteillä.

## Lähteet
# Suuret tasangot

Suuret tasangot kattavat laajan alueen Yhdysvalloista ja ulottuvat pohjoisessa Kanadan puolelle.
Suurten tasankojen avointa preeriaa Nebraskassa. Oglala National Grassland.
Suurten tasankojen yhteistuotantoa nykypäivänä. Karja laiduntaa tuulivoimaloiden läheisyydessä.
**Suuret tasangot** (engl. *Great Plains*) on laaja preeria-alue, joka sijaitsee Kalliovuorten itäpuolella Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Tasankoalueen pituus pohjois–eteläsuunnassa on noin 4 800 kilometriä. Tasangot ulottuvat New Mexicon, Texasin, Oklahoman, Coloradon, Kansasin, Nebraskan, Wyomingin, Montanan, Etelä-Dakotan ja Pohjois-Dakotan osavaltioiden alueelle Yhdysvalloissa sekä Albertan, Manitoban ja Saskatchewanin provinsseihin Kanadassa.

Suurten tasankojen pinta-ala vaihtelee määritelmän ja lähteen mukaan; esimerkiksi *Encyclopædia Britannica* -tietosanakirjan mukaan se on suunnilleen 2,9 miljoonaa neliökilometriä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Suuret tasangot** Wikimedia Commonsissa
# Luontokato

**Luontokato** tarkoittaa luonnon monimuotoisuuden eli biodiversiteetin vähenemistä, kun lajit taantuvat eli niiden kannat pienenevät, vaikka ne olisivatkin yhä elinvoimaisia. Lajeja voi myös uhanalaistua tai kuolla kokonaan sukupuuttoon (lajikato). Uhattuun monimuotoisuuteen kuuluvat myös muun muassa lajien sisäinen geneettinen vaihtelu ja niiden ympäristöjen vaihtelu ekosysteemeissä.

Nykyisin meneillään olevassa sukupuuttoaallossa lajeja häviää erittäin nopeasti. Lajien häviäminen on 1 000 – 1 000 000 kertaa lajiutumista yleisempää. Hallitustenvälisen luontopaneelin mukaan noin neljännes maailman eläin- ja kasvilajeista on vaarassa kadota lopullisesti.

## Käsitteen historia

Luontokato-käsitteen käyttö on yleistynyt Suomessa 2020-luvulla, ja Kotimaisten kielten keskus lisäsi sen Kielitoimiston sanakirjaan vuonna 2022.

## Vaikutukset

Luontokato heikentää luonnon toimintaa. Lajit elävät jatkuvassa vuorovaikutuksessa toistensa kanssa, ja lajin katoamisen seuraukset voivat olla arvaamattomat. Jos lajien riippuvuuksien verkosto häiriintyy, seurauksena saattaa olla koko ekosysteemin romahtaminen. Monimuotoisessa ekosysteemissä saattaa kuitenkin löytyä tilalle korvaavia lajeja.

## Syyt

Maapallon luonnon monimuotoisuus on nykyaikana nopeasti vähenemässä ihmisen toiminnan seurauksena. Tärkeimpiä luontokadon syitä ovat maankäyttö, ylikulutus, ilmaston lämpeneminen, haitalliset vieraslajit sekä ilman, veden ja maaperän saastuminen. Maankäytön muutoksia ovat esimerkiksi se, kuinka metsiä, soita ja muita luonnonympäristöjä muutetaan pelloiksi, patoaltaiksi ja kaupungeiksi.

Suomessa kulutetusta lihasta naudanliha aiheuttaa eniten ja broileri vähiten luontokatoa, sianliha on siltä väliltä. Kasviperäisen tofun vaikutus on kaikkia näitä pienempi. Naudanlihan maankäytön luontojalanjälki liittyy lähinnä tuontilihaan, koska sademetsissä on paljon enemmän lajeja ja siksi siellä hehtaarin raivaaminen laitumeksi on haitallisempaa kuin Suomessa.

## Lähteet
# Itiöemä

Kärpässienten maanpäällisiä osia eli niiden itioemiä
**Itiöemä**  on sienen maanpäällinen osa, jossa sen itiöt kehittyvät ja jonka avulla itiöt leviävät. Itiöemä on yksi vaihe sienen elämänkaaresta, josta suurin osa on sienirihmaston kasvua. Puhekielessä sienellä tarkoitetaan usein juuri pelkkää itiöemää, vaikka se onkin vain sienen lisääntymiselin.

## Itiöemätyypit

### Pileaattinen

Pileaattisia pohjankääpiä (*Climacocystis borealis*)
**Pileaattinen** sieni on alustastaan ulkoneva lakillinen itiöemä. Pileaattisessa itiöemässä voidaan erottaa toisistaan yläpinta, reuna ja alapinta. Halkileikkauksessa näkyvät malto ja sen alla itiölava eli vaikkapa pillikerros.

Pileaattisen itiöemän muotoa käytetään apuna etenkin kääpien tunnistuksessa:

* jalallinen, jalka joko lakin reunaan kiinnittynyt tai keskinen
* viuhkamainen (esimerkiksi tervakääpä)
* kellomainen (esimerkiksi kellokääpä)
* kaviomainen (esimerkiksi vanha taulakääpä)
* kiilamainen (esimerkiksi vanha kantokääpä)
* laakea (esimerkiksi lattakääpä)
* hyllymäinen (esimerkiksi pinovyökääpä)
* typäkkä eli nykerömäinen (esimerkiksi pikireunakääpä)
* kynsimäinen (esimerkiksi lapakääpä)
* munuaismainen (esimerkiksi pökkelökääpä)
* sykerömäinen (esimerkiksi silkkivyökääpä)

Kasvumuoto voi vaihtua saman sienilajin sisällä riippuen kasvuolosuhteista ja itiöemän iästä.

### Resupinaattinen

Resupinaattinen peikonnahka (*Crustoderma dryinum*)
**Resupinaattisessa** itiöemässä itiömalto syntyy suoraan kasvualustan pinnalle pinnanmyöteisesti ja itiöt sijaitsevat itiöemän yläpinnalla tai reunoissa. Resupinaattisessa itiöemässä itiölavan ja kasvualustan välissä on ohut pohjamalto. Jotkut resupinaattiset sienet muodostavat pseudopileuksia.

### Puoliresupinaattinen

Puoliresupinaattisia rusokääpiä (*Pycnoporellus fulgens*)
**Puoliresupinaattiset** itiöemät ovat pileaattisen ja resupinaattisen välimuotoja eli niissä on pileaattisia osia, mutta suuri osa itiöemästä kasvaa alustanmyötäisesti.

## Lähteet
# Kommensalismi

**Kommensalismi** eli **pöytävierassuhde** tarkoittaa kahden eliölajin välistä vuorovaikutussuhdetta, josta toinen (pöytävieras) hyötyy esimerkiksi ravinnon tai suojan muodossa, mutta joka ei vaikuta toiseen eliöön (isäntään). Yksi esimerkki kommensalismista on puunrungon päällä kasvava epifyyttijäkälä. Jäkälä hyötyy suhteesta, mutta se ei vaikuta puuhun. Ihmisen pöytävieraita ovat lukuisat kaupunkiluonnon lajit, kuten lokit ja rotat, jotka syövät tältä yli jäänyttä ruokaa. Samoin esimerkiksi ihmisen ihon pinnalla elävä talipunkki (*demodex brevis*) on kommensalistisessa suhteessa ihmiseen*lähde?*. Vastaavasti luonnossa haaskansyöjät ovat petojen pöytävieraita.

## Lähteet

* Happonen et al: *Bios 1: Eliömaailma*, s. 138, 165.  Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-26405-9
* Lahti, Kimmo & Rönkä, Antti: *Biologia: Ympäristöekologia*.  Helsinki:  WSOY oppimateriaalit, 2006.  ISBN 951-0-29702-X
# Taskuhyppyrotat

| Taskuhyppyrotat |
| --- |
|  |
| Tieteellinen luokittelu |
| Kunta: | Eläinkunta Animalia |
| Pääjakso: | Selkäjänteiset Chordata |
| Alajakso: | Selkärankaiset Vertebrata |
| Luokka: | Nisäkkäät Mammalia |
| Lahko: | Jyrsijät Rodentia |
| Heimo: | Heteromyidae Gray, 1868 |
| Katso myös |
|   Taskuhyppyrotat Wikispeciesissä   Taskuhyppyrotat Commonsissa
 |
| Infobox OKNimi-testi OK |

**Taskuhyppyrotat** (Heteromyidae) on jyrsijöiden lahkoon kuuluva heimo. Siihen kuuluvia alaheimoja ovat taskuhiiret eli varsinaiset taskuhyppyrotat (Perognathinae), kengururotat (Dipodomyinae) ja hyppyhiiret (Heteromyinae).

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* UniProt: Taxonomy - Heteromyidae (englanniksi)
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Heteromyidae (englanniksi)
* University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Heteromyidae (englanniksi)
# Gundit

| Gundit |
| --- |
|  Gundi (*Ctenodactylus gundi*) |
| Tieteellinen luokittelu |
| Domeeni: | Aitotumaiset Eucarya |
| Kunta: | Eläinkunta Animalia |
| Pääjakso: | Selkäjänteiset Chordata |
| Alajakso: | Selkärankaiset Vertebrata |
| Luokka: | Nisäkkäät Mammalia |
| Lahko: | Jyrsijät Rodentia |
| Alalahko: | Piikkisikamaiset jyrsijät Hystricomorpha |
| Osalahko: | **Ctenodactylomorphi** |
| Heimo: | Gundit **Ctenodactylidae** Gervais, 1853 |
|  |
| Suvut |
| * *Ctenodactylus*
* *Felovia*
* *Massoutiera*
* *Pectinator*
 |
| Katso myös |
|   Gundit Wikispeciesissä   Gundit Commonsissa
 |
| Infobox OKNimi-testi OK |

**Gundit** eli **kampavarvasrotat** (Ctenodactylidae) on pienten Afrikassa elävien jyrsijöiden heimo. Se on osalahkonsa **Ctenodactylomorphi** ainoa heimo. Gundit elävät kallioisilla aavikoilla mantereen pohjoisosissa. Heimoon kuuluu neljä elävää sukua ja viisi lajia sekä lukuisia sukupuuttoon kuolleita sukuja ja lajeja. Paikalliset ihmiset Pohjois-Afrikassa ovat aina tienneet gundeista mutta länsimaiset luonnontieteilijät havaitsivat ne ensi kertaa Tripolissa vuonna 1774.

## Lähteet
# Piikkisikamaiset

| Piikkisikamaiset |
| --- |
|  Kapybara (*Hydrochoeris hydrochaeris*) |
| Tieteellinen luokittelu |
| Domeeni: | Aitotumaiset Eucarya |
| Kunta: | Eläinkunta Animalia |
| Pääjakso: | Selkäjänteiset Chordata |
| Alajakso: | Selkärankaiset Vertebrata |
| Luokka: | Nisäkkäät Mammalia |
| Lahko: | Jyrsijät Rodentia |
| Alalahko: | Piikkisikamaiset jyrsijät Hystricomorpha |
| Osalahko: | Piikkisikamaiset **Hystricognathi** Brandt, 1855  |
| Katso myös |
|   Piikkisikamaiset Wikispeciesissä
 |
| Infobox OKNimi-testi OK |

**Piikkisikamaiset** (Hystricognathi) on toinen piikkisikamaisten jyrsijöiden (Hystricomorpha) alalahkoon kuuluvista osalahkoista. Ryhmän tieteellinen luokittelu on muuttunut useita kertoja. Wilsonin & Reederin (2005) luokituksessa siihen luetaan 17 heimoa.

## Heimot

* Tsintsillarotat Abrocomidae
* Maamyyrärotat Bathyergidae
* Hutiat Capromyidae
* Marsut Caviidae
* Tsintsillat Chinchillidae
* Kampamyyrät eli tuko-tukot Ctenomyidae
* Pakat Cuniculidae, vanh. Agoutidae
* Agutit Dasyproctidae
* Pakaranat Dinomyidae, 1 laji
* Piikkirotat Echimyidae
* Puupiikkisiat Erethizontidae
* †Heptaxodontidae, kuolleet sukupuuttoon
* Piikkisiat Hystricidae
* Rämemajavat Myocastoridae, 1 laji
* Torvimyyrät eli degut Octodontidae
* Kalliorotat Petromuridae, 1 laji
* Ruokorotat Thryonomyidae

## Lähteet