Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Ulompi puremalihas

Ulomman puremalihaksen sijainti ihmisellä
**Ulompi puremalihas** (lat. *musculus masseter*) kuuluu puremalihaksiin ja se koostuu syvästä ja pinnallisesta osasta, joita on sialla vaikea erottaa toisistaan. Puremaliikkeissä se nostaa alaleukaa painaen sitä vasten yläleukaa. Jos vain toisen puolen lihas supistuu, alaleuka liikkuu myös sivusuunnassa supistuvan lihaksen suuntaan. Ulompi puremalihas lähtee poskikaaresta ja päättyy alaleukaluuhun. Ulompaa puremalihasta hermottaa alaleukahermo.
# Leuka

Miehen leuka.
Ihmisen alaleukaluu ja alahampaat.
**Leuka** on suun yläpuolinen ja alapuolinen pään osa, johon hampaat kiinnittyvät. Leuka jaetaan yläleukaan ja alaleukaan. Leuan luita ovat yläleukaluu, alaleukaluu ja alaleukaluun kärjen seutu eli leuanpää tai leukakyhmy. Lisäksi leukaan kuuluvat hampaat ja ympäröivät pehmytkudokset. Alaleuka niveltyy kalloon parillisen leukanivelen avulla, joka on purentaelimistön osa.

Ihmisellä leuka kasvaa voimakkaasti 6–9 vuoden iässä sekä murrosiässä. Leukaluut kasvavat normaaleiksi, jos lapsi saa pureskeltavaa ruokaa jo mahdollisimman nuorena heti imetyksen loppumisen jälkeen. Pelkällä pehmeällä ruoalla leuka jää alikehittyneeksi, pieneksi ja ahtaaksi. Leukojen alikehittymisepidemiasta on syytetty ultraprosessoitua ruokaa, joka on usein pehmeää.

## Lähteet
# Virtahevot

| Virtahevot |
| --- |
|  Virtahepo (*Hippopotamus amphibius*) |
| Tieteellinen luokittelu |
| Kunta: | Eläinkunta Animalia |
| Pääjakso: | Selkäjänteiset Chordata |
| Alajakso: | Selkärankaiset Vertebrata |
| Luokka: | Nisäkkäät Mammalia |
| Lahko: | Sorkkaeläimet Artiodactyla |
| Heimo: | Virtahevot **Hippopotamidae** Gray, 1821 |
| Elossa olevat suvut |
| * *Hexaprotodon*
* *Hippopotamus*
 |
| Katso myös |
|   Virtahevot Wikispeciesissä   Virtahevot Commonsissa
 |
| Infobox OKNimi-testi OK |

**Virtahevot** (Hippopotamidae) on sorkkaeläinten lahkoon kuuluva nisäkäsheimo. Aiemmin virtahevot luettiin sikaeläimiin, mutta nykyisen, geenitutkimuksiin perustuvan käsityksen mukaan niiden lähimpiä eläviä sukulaisia ovat valaat.

Virtahepoja on elänyt ainakin mioseenikaudelta lähtien. Virtahepoja tavataan nykyisin vain Afrikassa. Elossa olevia lajeja on kaksi, kääpiövirtahepo ja varsinainen virtahepo. Eläintieteilivät luokittelevat kummankin virtahepolajin omaan sukuunsa. Molemmat lajit ovat vedessä viihtyviä kasvinsyöjiä, jotka ruokailevat öisin maalla.

## Koko ja ulkonäkö

Virtahepo sukelluksissa
Nykyiset virtahepolajit poikkeavat selvästi kooltaan. Tavallinen virtahepo voi painaa jopa 4 600 kiloa. Kääpiövirtahepo painaa korkeintaan 270 kiloa ja on suunnilleen muutaman kuukauden ikäisen virtahevonpoikasen kokoinen.

Kummallakin lajille on ominaista tynnyrimäinen, vankka ruumis sekä kömpelö rakenne, paksu nahka, suuri pää ja leveä, suurikitainen suu. Jalat ovat pölkkymäiset ja melko lyhyet. Virtahepojen neljää varvasta yhdistää räpylä. Iho on lähes karvaton. Vain hännänpäässä, korvissa, huulissa ja sieraimissa on karvoitusta. Molempien lajien ihossa on punertavaa limaa erittäviä rauhasia. Kun lima kuivuu, niin ihon pintaan muodostuu lakkamainen suojakerros veden haihtumista vähentämään. Ihon alla on paksu rasvakerros.

Hampaisto poikkeaa täysin muista sorkkaeläimistä.*lähde?* Virtahevoilla on kussakin leuanpuoliskossa kaksi etuhammasta, yksi iso kulmahammas, neljä väli- ja kolme poskihammasta, alaetuhampaita on tavallisella virtahevolla neljä kääpiövirtahevolla vain kaksi. Sekä etu- että kulmahampaat ovat avojuuriset ja kasvavat jatkuvasti.

Suuri maha on kolmiosainen. Kasvinsyöjäeläimille tyypillinen umpisuoli puuttuu, mutta suolikanava on pitkä. Virtahevot eivät märehdi ruokaansa.*lähde?* Urokset ovat naaraita suurempia. Naaraalla on vatsassa kaksi nisää. Naaras synnyttää kerralla yleensä vain yhden poikasen.

## Lähteet

* Mikko Haaramo: Hippopotamidae - hippopotami, hippos  15.11.2005. Mikko's Phylogeny Archive. Arkistoitu 23.5.2007. Viitattu 9.5.2007. (englanniksi)
* Lahti, S., Lahti, T. & Raasmaja, A. (toim.): *Zoo Suuri eläinkirja 2: Nisäkkäät*, s. 173–174.  WSOY, 1978.  ISBN 951-0-08247-3

### Viitteet
# Kaljurotta

| Kaljurotta |
| --- |
|  |
| Uhanalaisuusluokitus |
| **Elinvoimainen** |
|  |
| Tieteellinen luokittelu |
| Domeeni: | Aitotumaiset Eucarya |
| Kunta: | Eläinkunta Animalia |
| Pääjakso: | Selkäjänteiset Chordata |
| Alajakso: | Selkärankaiset Vertebrata |
| Luokka: | Nisäkkäät Mammalia |
| Lahko: | Jyrsijät Rodentia |
| Osalahko: | Piikkisikamaiset Hystricognathi |
| Heimo: | Maamyyrärotat Bathyergidae |
| Suku: | *Heterocephalus* |
| Laji: | *glaber* |
| Kaksiosainen nimi |
| Heterocephalus glaber Rüppell, 1842 |
|  |
| Katso myös |
|   Kaljurotta Wikispeciesissä   Kaljurotta Commonsissa
 |
| Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK |

**Kaljurotta** (*Heterocephalus glaber*) on itäafrikkalainen jyrsijä, joka elää suuren osan elämästään maan alla. Sen elämäntavat ovat nisäkkääksi poikkeukselliset. Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että lajin suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin "kaljumyyrikkö".

## Koko ja ulkonäkö

Kaljurotta on nimensä mukaisesti karvaton, rottamainen nisäkäs, jonka pituus on 8–9,2 senttimetriä - tästä hännän osuus on 2,8–4,4 senttimetriä - ja paino 30–80 grammaa. Se on väriltään vaaleanpunainen, selässä on kuitenkin harmaa suojaväri ulkona liikkumista varten ja iho on ryppyinen. Sillä on talttamaiset etuhampaat, joita se käyttää kaivamiseen, ja isot etukäpälät. Kaljurotan hampaat kasvavat suun ulkopuolella, ja se käyttää niitä jopa kilometrien mittaisten tunneleiden kaivamiseen maan alla. Järsiessään tietään eteenpäin kaljurotta sulkee samalla suunsa, jotta multaa ja hiekkaa ei pääse sinne.

Vankeudessa kaljurotta voi elää jopa yli 25-vuotiaaksi.*lähde?*

## Levinneisyys ja elinympäristö

Kaljurotta asustaa maanalaisissa käytävissään puoliaavikolla ja ruohomailla Itä-Afrikassa Etiopian keski- ja eteläosissa, Somaliassa ja Keniassa.

## Ravinto

Kaljurotta syö mukuloita, varsimukuloita ja juuria.*lähde?*

## Elintavat

Kaljurotta on ainoa tunnettu nisäkäs, joka on aitososiaalinen kuten muurahaiset, mehiläiset ja termiitit. Kaljurottayhteisössä on 20–300 yksilöä, jotka jakautuvat muurahaisyhteisön tapaan kolmeen pääkastiin: lisääntymiskykyiset, työläiset ja sotilaat. Yksi ainoa naaras, tavallaan kuningatar, voi synnyttää kerralla jopa kolmekymmentä poikasta, jotka kuuluvat eri kasteihin. Pysyäkseen ainoana "munijana" naaras erittää virtsaansa hajua, joka estää pesän muiden naaraiden lisääntymishormonin tuotannon. Lajin tapa muodostaa yhteisöjä on selitettävissä sillä, että kaljurotta elää käytännöllisesti katsoen autiomaaksi katsottavilla seuduilla. Sen ravinnonsaanti on erittäin vaikeaa ja eläminen yhteiskunnassa moninkertaistaa mahdollisuuden löytää ravintoa, ja lisäksi pieninkin löytynyt juurimukula jaetaan tasan kaikkien kesken.

## Lähteet
# Nutria

| Nutria |
| --- |
|  |
| Uhanalaisuusluokitus |
| **Elinvoimainen** |
|  |
| Tieteellinen luokittelu |
| Domeeni: | Aitotumaiset Eucarya |
| Kunta: | Eläinkunta Animalia |
| Pääjakso: | Selkäjänteiset Chordata |
| Alajakso: | Selkärankaiset Vertebrata |
| Luokka: | Nisäkkäät Mammalia |
| Lahko: | Jyrsijät Rodentia |
| Alalahko: | Piikkisikamaiset jyrsijät Hystricomorpha |
| Osalahko: | Piikkisikamaiset Hystricognathi |
| Heimo: | Rämemajavat **Myocastoridae** Ameghino, 1904 |
| Suku: | Rämemajavat Myocastor Kerr, 1792 |
| Laji: | *coypus* |
| Kaksiosainen nimi |
| Myocastor coypus (Molina, 1782) |
|  Nutrian levinneisyys. Luontainen elinalue on merkitty tummanpunaisella ja istutusten aiheuttama levinneisyys vaaleanpunaisella. |
| Alalajit |
| * *M. c. coypus*
* *M. c. bonariensis*
* *M. c. melanops*
* *M. c. sanctaecruzae*
 |
| Katso myös |
|   Nutria Wikispeciesissä   Nutria Commonsissa
 |
| Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK |

**Nutria** eli **rämemajava** (*Myocastor coypus*) on jyrsijöihin kuuluva noin 45–60 cm:n pituinen (hännän pituus on 25–42 cm) nisäkäslaji, jonka alkuperäinen esiintymisalue on Etelä-Amerikassa, mutta se on levinnyt vieraslajina Pohjois-Amerikkaan, Eurooppaan, Itä-Afrikkaan ja Pohjois-Aasiaan. Uusilla elinalueillaan rämemajavista on paikoitellen ollut paljon haittaa alkuperäiselle luonnolle, ja lajia pidetään siksi yhtenä sadasta haitallisimmasta vieraslajista. Nutriaa pidetään tarha- ja lemmikkieläimenä Suomessakin.

Nutria elää soiden, järvien ja jokien rannoilla, on taitava uimari ja sukeltaja ja näyttää rottamaista häntää lukuun ottamatta majavalta. Sen takajaloissa on räpylät ja turkki on tuuhea.

Nutria syö vesikasveja ja mahdollisesti nilviäisiä. Se kaivaa käytäviä jokipenkkoihin, raivaa selviä polkuja ja on paikoin varsin haitallinen viljelyksille. Turkistarhoilta karanneet nutriat ovat vallanneet uusia alueita kaikkialla maailmassa ja niitä pidetään paikoin tuhoeläiminä. Suomen oloissa nutria ei menesty luonnossa.

Nutria synnyttää vuodessa 2–3 poikuetta, joissa kussakin voi olla jopa kymmenen poikasta. Kantoaika on 132 vuorokautta. Nutrian poikaset ovat uintitaitoisia jo muutamia tunteja syntymän jälkeen.

Nutrian kallo.
## Lähteet

* Worldwide Distribution, Spread of, and Efforts to Eradicate the Nutria (*Myocastor coypus*) (Europe) (englanniksi)
* Mammal Species of the World taksonomian lähde

### Viitteet
# Mäntymaaorava

| Mäntymaaorava |
| --- |
|  |
| Uhanalaisuusluokitus |
| **Elinvoimainen** |
|  |
| Tieteellinen luokittelu |
| Domeeni: | Aitotumaiset Eucarya |
| Kunta: | Eläinkunta Animalia |
| Pääjakso: | Selkäjänteiset Chordata |
| Alajakso: | Selkärankaiset Vertebrata |
| Luokka: | Nisäkkäät Mammalia |
| Lahko: | Jyrsijät Rodentia |
| Alalahko: | Oravamaiset Sciuromorpha |
| Heimo: | Oravat Sciuridae |
| Alaheimo: | Varsinaiset oravat Sciurinae |
| Tribus: | Marmotini |
| Suku: | Maaoravat *Tamias* |
| Laji: | *amoenus* |
| Kaksiosainen nimi |
| Tamias amoenus (J. A. Allen, 1890) |
|  |
| Katso myös |
|   Mäntymaaorava Wikispeciesissä   Mäntymaaorava Commonsissa
 |
| Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK |

**Mäntymaaorava** (*Tamias amoenus* tai *Neotamias amoenus*) on maaoravien sukuun kuuluva jyrsijä, jonka levinneisyys on Kanadan ja Yhdysvaltojen alueilla.
Nisäkäsnimistötoimikunta ehdotti tämän lajin suomenkieliseksi uudeksi nimeksi ”keltamäntytikutakua”.

## Lähteet

* ITIS: Tamias amoenus (englanniksi)
* Nisäkäsnimistötoimikunta: Nisäkäsnimistö 2008. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Helsingin yliopisto: Keltamäntytikutaku (*Tamias amoenus*)[vanhentunut linkki]

### Viitteet
# Hyppyrotat

| Hyppyrotat |
| --- |
|  Koivuhiiri (*Sicista betulina*) |
| Tieteellinen luokittelu |
| Domeeni: | Aitotumaiset Eucarya |
| Kunta: | Eläinkunta Animalia |
| Pääjakso: | Selkäjänteiset Chordata |
| Alajakso: | Selkärankaiset Vertebrata |
| Luokka: | Nisäkkäät Mammalia |
| Lahko: | Jyrsijät Rodentia |
| Alalahko: | Hiirimäiset jyrsijät Myomorpha  |
| Yläheimo: | Dipodoidea |
| Heimo: | Hyppyrotat **Dipodidae** Fischer de Waldheim, 1817  |
| Synonyymit |
| * *Allactagidae* Vinogradov, 1925
* *Dipodes* Fischer de Waldheim, 1817
* *Dipodina* Bonaparte, 1838
* *Dipodum* Fischer de Waldheim, 1817
* *Dipsidae* Gray, 1821
* *Jaculidae* Gill, 1872
* *Sicistidae* Weber, 1928
* *Sminthidae* Brandt, 1855
* Koivuhiiret *Zapodidae* Coues, 1875
 |
| Alaheimot  |
| * Allactaginae
* Cardiocraniinae
* Dipodinae
* Euchoreutinae
* Sicistinae
* Zapodinae
 |
| Katso myös |
|   Hyppyrotat Wikispeciesissä   Hyppyrotat Commonsissa
 |
| Infobox OKNimi-testi OK |

**Hyppyrotat** tai **hyppyrotat ja koivuhiiret** (Dipodidae) on jyrsijöiden heimo, johon kuuluu 16 eri sukua ja niiden sisältämät 51 lajia. Ne elävät mm. Aasiassa, Pohjois-Afrikassa ja Yhdysvalloissa. Lajeista vain yksi, koivuhiiri (*Sicista betulina*), esiintyy Suomessa. Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus heimon uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on **jerbot**.

Hyppyrotille ominaista ovat pitkät takaraajat, lyhyet eturaajat ja pitkä häntä. Niiden vartalon ja pään yhteispituus on 4–15 cm, takaraajat ovat 2,5–8 cm ja häntä 7–25 cm.

Hyppyrotat tulevat sukukypsiksi parin viikon ikäisenä ja voivat elää 6-vuotiaiksi asti. Useimmiten ne viihtyvät erakkona omassa onkalossaan ja hankkii itse ruokansa, mutta joskus ne kuitenkin muodostavat hajanaisia yhdyskuntia.

Hyppyrottien asema jyrsijöiden tieteellisessä luokittelussa on muuttunut useaan kertaan. Aiemmin esimerkiksi koivuhiiret (*Sicista*) ja kiinanhyppyhiiri (*Eozapus setchuanus*) luettiin erilliseen koivuhiirien heimoon Zapodidae. Nykyisin vallitsevan käsityksen mukaan koivuhiiret ja hyppyrotat muodostavat yhdessä Dipodidae-heimon, joka jaetaan kuuteen alaheimoon.

Isolaktago (*Allactaga major*)
## Lähteet
# Australianhyppyrotat

| Australianhyppyrotat |
| --- |
|  *Notomys cervinus* |
| Tieteellinen luokittelu |
| Domeeni: | Aitotumaiset Eucarya |
| Kunta: | Eläinkunta Animalia |
| Pääjakso: | Selkäjänteiset Chordata |
| Alajakso: | Selkärankaiset Vertebrata |
| Luokka: | Nisäkkäät Mammalia |
| Alaluokka: | Theria |
| Osaluokka: | Istukkanisäkkäät Eutheria |
| Lahko: | Jyrsijät Rodentia |
| Alalahko: | Hiirimäiset jyrsijät Myomorpha |
| Yläheimo: | Muroidea |
| Heimo: | Rottaeläimet Muridae |
| Alaheimo: | Varsinaiset rotat ja hiiret Murinae |
| Suku: | Australianhyppyrotat Notomys Lesson, 1842 |
| Synonyymit |
| * *Ascopharynx* Waite, 1900
* *Podanomalus* Waite, 1898
* *Thylacomys* Waite, 1898
 |
| Katso myös |
|   Australianhyppyrotat Wikispeciesissä   Australianhyppyrotat Commonsissa
 |
| Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo |

**Australianhyppyrotat** (*Notomys*) on rottaeläinten heimoon kuuluva jyrsijäsuku, jota tavataan Australiassa. Sukuun kuuluu viisi elossa olevaa lajia sekä neljä hävinnyttä. Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus suvun suomenkieliseksi nimeksi on *australianhypikkäät*.

## Lajit

Sukuun kuuluu seuraavat 9 lajia:

* *Notomys alexis*
* Lyhythäntäaustralianhyppyrotta (*Notomys amplus*) †
* Pohjoisaustralianhyppyrotta (*Notomys aquilo*)
* *Notomys cervinus*
* Ruskoaustralianhyppyrotta (*Notomys fuscus*)
* Pitkähäntäaustralianhyppyrotta (*Notomys longicaudatus*) †
* Isokorva-australianhyppyrotta (*Notomys macrotis*) †
* *Notomys mitchellii*
* Darlingdownsinhyppyrotta (*Notomys mordax*) †

## Lähteet
# Suomuhäntäoravat

| Suomuhäntäoravat |
| --- |
|  |
| Tieteellinen luokittelu |
| Domeeni: | Aitotumaiset Eucarya |
| Kunta: | Eläinkunta Animalia |
| Pääjakso: | Selkäjänteiset Chordata |
| Alajakso: | Selkärankaiset Vertebrata |
| Luokka: | Nisäkkäät Mammalia |
| Lahko: | Jyrsijät Rodentia |
| Alalahko: | Oravamaiset jyrsijät Sciuromorpha |
| Heimo: | **Suomuhäntäoravat** Anomaluridae Gervais, 1849 |
| Suvut |
| * Suomuhäntäoravat *Anomalurus*
* *Idiurus*
* *Zenkerella*
 |
| Infobox OKNimi-testi OK |

**Suomuhäntäoravat** eli **leijurit** (*Anomaluridae*) on jyrsijöiden lahkoon kuuluva heimo.

Heimoon kuuluu seitsemän lajia jotka jaetaan kolmeen sukuun. Ne elävät Afrikan trooppisissa metsissä. Suurin laji guineansuomuhäntäorava on noin 45 cm pitkä, pienimmät alle kymmensenttisiä. Niillä on hoikka vartalo, pitkät raajat ja suuret silmät.

## Lähteet
# Tuntokarva

Kissalla on tuntokarvoja naamassaan ja eri puolilla kehoa
**Tuntokarvat** ovat monilla nisäkkäillä kuonossa, muualla naamassa tai muualla kehossa olevia karvoja, joilla eläin saa tietoa ympäristöstään. Naaman tuntokarvoja eli naamakarvoja tai viiksiä kutsutaan biologiassa sierainkarvoiksi (*vibrissa*).

Tuntokarvat ovat yleensä melko jäykkiä orvaskeden sarveismuodostumia. Niiden juurta ympäröivän karvatupen yhteydessä on hermosoluja, jotka reagoivat vähäiseenkin liikkeeseen. Kun karvaa kosketetaan, hermosolut välittävät siitä tiedon keskushermostoon.

Tuntokarvojensa avulla eläin voi esimerkiksi määrittää pintojen ominaisuuksia, hahmottaa tilaa ja liikkua vedessä. Joskus tuntokarva korvaa eläimen näköaistin puutteita. Hämärässä ja pimeässä liikkuvat lajit aistivat tuntokarvoillaan kuljettavan reitin, sen ulottuvuudet ja mahdolliset esteet. Vedessä elävät nisäkkäät kuten hylkeet käyttävät viiksiään myös kalaparvien paikantamisessa. Kissat käyttävät naamakarvojaan ilmeisesti ainakin mittaamaan kulkuaukkojen kokoja. Ne pystyvät viiksillään myös aistimaan saaliseläimen liikkeestä lähtevät ilmavirtaukset. Viikset toimivat myös osana kissan elekieltä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Tuntokarva** Wikimedia Commonsissa
# Poskipussit

**Poskipussit** ovat nisäkkäillä ruokasäiliöinä toimivia poskipullistumia. Ne voivat olla suuontelon sisäpuolisia tai ne voivat olla syntyneet ulkoihosta poskien ulkopuolisiksi Sisäpuoliset poskipussit on nokkaeläimillä, monilla jyrsijöillä ja useimmilla apinoilla, ulkopuoliset taas taskuhiirillä.

## Lähteet
# Umpisuoli

Umpisuolen sijainti suolistossa.
**Umpisuoli** (lat. *caecum*) on paksusuolen alkupää. Ohutsuolen liittymäkohdan alapuolella olevaa paksusuolen osaa kutsutaan umpisuoleksi.

Usein puhutaan virheellisesti umpisuolen tulehduksesta, kun tarkoitetaan sen alaosaan liittyvän umpilisäkkeen tulehdusta. Umpisuoli on melko yleinen muillakin nisäkkäillä kuin ihmisellä ja isoilla apinoilla. Tutkituista 361 nisäkäslajista noin 50:ltä löytyi umpisuoli ja umpilisäke.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta **Umpisuoli** Wikimedia Commonsissa
# Siitinluu

Japaninmakakin siitinluu.
Euroopanmajavan siitinluu.
**Siitinluu** eli **penisluu** (lat. *baculum*) on siitintä tukeva luu. Useilla nisäkkäillä, kuten petonisäkkäillä, hyönteissyöjillä, siipijalkaisilla ja lähes kaikilla kädellisillä ihmistä lukuun ottamatta on siitinluu.

Evoluutiobiologi Tuomas Aivelon mukaan klassinen selitys ihmisen siitinluun puuttumiselle on sukupuolivalintaan liittyvä: luuton siitin on vaikeampi pitää erektiossa, joten onnistunut erektio on ollut naaraille merkki uroksen hyvästä kunnosta. Oletuksen tueksi on tosin vähän todisteita. Katoaminen liittynee myös laajempaan kädellisten evoluutioon. Tarkkaa syytä ihmisen siitinluun puuttumiselle ei tiedetä.

Siitinluu on suosittu metsästysmuisto muun muassa karhunmetsästäjillä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Reykjavikin siitinmuseon siitinluukokoelma (Arkistoitu – Internet Archive)
# Juovamaaorava

| Juovamaaorava |
| --- |
|  |
| Uhanalaisuusluokitus |
| **Elinvoimainen** |
|  |
| Tieteellinen luokittelu |
| Domeeni: | Aitotumaiset Eucarya |
| Kunta: | Eläinkunta Animalia |
| Pääjakso: | Selkäjänteiset Chordata |
| Alajakso: | Selkärankaiset Vertebrata |
| Luokka: | Nisäkkäät Mammalia |
| Lahko: | Jyrsijät Rodentia |
| Alalahko: | Oravamaiset jyrsijät Sciuromorpha |
| Heimo: | Oravat Sciuridae |
| Alaheimo: | Xerinae |
| Tribus: | Marmotini |
| Suku: | Maaoravat *Tamias* |
| Laji: | *striatus* |
| Kaksiosainen nimi |
| Tamias striatus (Linnaeus, 1758) |
|  |
| Katso myös |
|   Juovamaaorava Wikispeciesissä   Juovamaaorava Commonsissa
 |
| Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK |

**Juovamaaorava** eli **idänmaaorava** (*Tamias striatus*) on jyrsijöiden lahkoon kuuluva eläin, jota tavataan itäisessä Pohjois-Amerikassa. Sillä on tummia juovia, joista sen erottaa helposti. Lajille on ehdotettu uutta suomenkielistä nimeä *tikutaku*.

## Elintavat

Juovamaaoravat elävät lehtimetsissä ja puistoissa. Muiden maaoravien tapaan ne kuljettavat ruokaa poskipusseissaan. Lajin lisääntymisaika on maaliskuussa ja synnytys tapahtuu huhtikuun lopussa tai toukokuun alussa. Naaras saa kerrallaan 3–5 sokeana syntyvää poikasta.

Juovamaaoravat ovat aktiivisia päiväsaikaan ja päästelevät lintumaisia, tirskuttavia ääniä. Disney-filmien pikkuoravat Tiku ja Taku ovat mitä ilmeisimminkin lajiltaan juovamaaoravia, ja ääniraitaa nopeuttamalla tehty ”pikkuoravien ääni” on myös saanut nimensä tästä lajista.

## Kuvasto

*
*
*
*
*
*
* Juovamaaoravalla posket täynnä ruokaa.
*

## Lähteet
# Murmelit

| Murmelit |
| --- |
|  Keltavatsamurmeli (*Marmota flaviventris*) |
| Tieteellinen luokittelu |
| Domeeni: | Aitotumaiset Eucarya |
| Kunta: | Eläinkunta Animalia |
| Pääjakso: | Selkäjänteiset Chordata |
| Alajakso: | Selkärankaiset Vertebrata |
| Luokka: | Nisäkkäät Mammalia |
| Lahko: | Jyrsijät Rodentia |
| Alalahko: | Oravamaiset Sciuromorpha |
| Heimo: | Oravat Sciuridae |
| Alaheimo: | Xerinae |
| Suku: | Murmelit Marmota Blumenbach, 1779 |
| Katso myös |
|   Murmelit Wikispeciesissä   Murmelit Commonsissa
 |
| Infobox OKNimi-testi OK |

Murmeli Itävallassa
Murmelit
**Murmelit** (*Marmota*) ovat oravien heimon suku, jonka lajit elävät yleensä yhdyskunnittain maan sisään kaivamissaan käytävissä ja vaipuvat talvella horrokseen. Sukuun kuuluu viisitoista lajia. Nähdessään vaaran murmeli tuottaa hieman vihellystä muistuttavaa tasaista ja korkeaa ääntä varoittaakseen muita eläimiä.

Murmelit ovat isokokoisia jyrsijöitä, ne painavat 3–7 kg. Pituus on 30–60 cm, ja lisäksi häntä on 10–25 cm pitkä. Murmelit ovat aktiivisia päiväsaikaan ja syövät lähes yksinomaan kasviravintoa.

## Lajit

Kaikilla murmelilajeilla ei ole ollut suomenkielistä nimeä – tähdellä merkityt ovat nimistötoimikunnan ehdotuksia.

* Marmota baibacina (altainmurmeli \*)
* Marmota bobak (aromurmeli)
* Marmota broweri (alaskanmurmeli)
* Marmota caligata (harmaamurmeli)
* Marmota camtschatica (kamtšatkanmurmeli)
* Marmota caudata (pitkähäntämurmeli)
* Marmota flaviventris (keltavatsamurmeli)
* Marmota himalayana (himalajanmurmeli)
* Marmota kastschenkoi
* Marmota marmota (alppimurmeli)
* Marmota menzbieri (tienšaninmurmeli)
* Marmota monax (metsämurmeli)
* Marmota olympus (olympianiemenmurmeli \*)
* Marmota sibirica (siperianmurmeli)
* Marmota vancouverensi (vancouverinmurmeli)

## Levinneisyys

Murmeleita tavataan kaikkialla pohjoisella lauhkealla vyöhykkeellä vuoristoissa ja avoimilla tasangoilla. Euroopassa murmeleita on Alppien alueella, Karpaattien ja Pyreneiden vuoristoniityillä. Murmeli elää myös kaikkialla Aasian pohjoisosissa ja Pohjois-Amerikan länsiosissa. Vain yksi laji, amerikkalainen metsämurmeli, viihtyy metsämaastossa. Yhdyskunnan käytäväverkostot ovat syviä, jopa useiden metrien syvyisiä. Pesän pääsisäänkäynti on helposti huomattava hiekkakumpu, mutta pesässä on muitakin huomaamattomampia kulkuaukkoja. Murmelit syövät mielellään myös viljaa eivätkä säiky ihmistä naapurinaan. Ne aiheuttavat vahinkoa kaivamalla käytäviään viljelyksillä, ja koska niiden liha on maukasta, niitä myös metsästetään. Itä-Euroopan aroalueilla murmeli ei ole sopeutunut maanviljelyn lisääntymiseen ja on sieltä hävinnyt. Murmelit saavat 2–4 poikasta vuosittain keväällä. Poikaset kasvavat hitaasti ja tulevat sukukypsiksi vasta 2–3 vuoden kuluttua.

## Muuta

Mongoliassa tavataan miltei vuosittain ihmisiin tarttuneita ruttotapauksia, joissa ruttoa aiheuttava bakteeritartunta (Yersinia pestis) on usein levinnyt esimerkiksi raakaa murmelin lihaa tai sisäelimiä syöneeseen ihmiseen kuolettavasti.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* ITIS: Marmota (englanniksi)