Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Ida-Aafrika kiltmaa

Ida-Aafrika kiltmaa
**Ida-Aafrika kiltmaa** on kiltmaa Aafrika idaosas, mis hõlmab suurt piirkonda Etioopia mägismaast põhjas kuni Njassa järve põhjaotsani lõunas ning Kongo jõe nõost läänes India ookeani rannikutasandikeni idas. Kiltmaa pikkus on 1750 km, laius on 1400 km. Ida-Aafrika kiltmaa territooriumil paiknevad täiesti või osaliselt Keenia, Uganda, Rwanda, Burundi, Tansaania, Sambia, Malawi.

Kiltmaa kõrgus on 500–1500 m, lääneosas on Ruwenzori mäed (Margerita mägi, 5109 m) ja Virunga massiiv. Lõuna pool paiknevad Mitumba mäed (3305 m). Kiltmaa kirdeosas asuvad vulkaanid Elgon (4221 m), Kenya (5199 m), Meru (4566 m), Kilimanjaro (5895 m), keskel asub Ngorongoro vulkaani kaldeeraga Kratri kiltmaa. Ida-Aafrika kiltmaal asub Ida-Aafrika alanguvööde, kuhu kuulub murrangute ja alangute (riftide) ahelik.

Kiltmaa koosneb vanadest kristalsetest ja noortest vulkaanilistest kivimitest. Piirkond on väga seismiline, toimub vulkaanipurskeid.

Kiltmaa piirkonnas on kivisöe, fluoriidi, polümetalli maagide ja haruldaste metallide leiukohad, vääriskivid ja teemantidega Mwadui diatreem.

Ida-Aafrika kiltmaalt saavad aluse Aafrika suurimad jõed Niilus, Kongo jõgi ja Sambesi; seal asuvad suured järved Viktoria järv, Edwardi järv, Tanganjika järv, Turkana järv. Kõrgemate mägede tippudes on liustikud.

Kiltmaa paikneb ekvatoriaalses ja lähisekvatoriaalses kliimavöötmes, kliima on palav ja ajuti niiske.

Ülekaalus on savanni hõredad metsad ja põõsastikud. Mägedes on levinud niisked troopilised metsad, lähisalpi- ja alpiniidud.

Ida-Aafrika kiltmaal asuvad muu hulgas Virunga ja Serengeti rahvuspark.

Kiltmaad uurisid 19. sajandi teisel poolel Euroopa maadeuurijad John Hanning Speke, Richard Francis Burton, James Augustus Grant, David Livingstone, Henry Morton Stanley.
# Amasoonia

Amazonase madalik on kujutatud helekollase värviga. (Kaardil märkimata Guyana lõunaosa on samuti üks osa madalikust.)
**Amasoonia** ehk **Amazonase madalik** on madalik Lõuna-Ameerika põhjaosas; kõige suurem madalik maailmas (pindala üle 6,9 miljonit km²). Madalik paikneb Andidest kuni Atlandi ookeani rannikuni, piirneb Guajaana mägismaaga põhjas ja Brasiilia mägismaaga lõunas.

Madalikul asuvad Amazonase jõgikond ja troopilised vihmametsad moodustavad keevalise elustikuga kohati eluohtliku koosluse.

## Liigirikkus

Amasoonias on kirjeldatud 427 imetajaliiki, kellest 173 on endeemsed. Suurima imetajate rühma moodustavad käsitiivalised, keda on kirjeldatud 158 liiki. Närilisi on 110 liiki, kellest suurim on rohkem kui meetri pikkuseks kasvav kapibaara. Piirkonnas leidub vähemalt 15 perekonda ja 81 liiki kuuluvaid primaate, kellest üks sugukond (saakilased, *Pitheciidae*), kolm perekonda (20% maailmas leiduvaist) ja 69 liiki on endeemsed. Madusid on kirjeldatud 196 liiki, neist 82 on endeemsed, ja sisalikke 138 liiki, kellest 111 on endeemsed. 406 konnast on tervelt 348 (85%) endeemsed. Linnuliike on umbes 1300, kellest viiendik, ehk 260 liiki, on endeemsed. Amasoonias leidub maailma liigirikkaim mageveekalastik. Liike on kirjeldatud umbes 3000 (30% maailma mageveeliikide koguarvust), kuid neid võib oletuslikult kokku leiduda isegi kuni 9000. Puuliike, mida Amasoonias on ühel hektaril loendatud kuni 300, võib terves piirkonnas oletuslikult kasvada kuni 30 000.

## Viited

## Välislingid

* "Amasoonia vihmametsast tulid välja mõistatuslikud muistsed linnad" ERR Novaator, 1. juuni 2022
# Kaljukitse pöörijoon

|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on lõunapöörijoonest, Henry Milleri romaani kohta vaata artiklit Kaljukitse pöörijoon (romaan).* |

---

Maailma kaart (lõunapöörijoon on märgitud punase jooniga)
**Kaljukitse pöörijoon** ehk **lõunapöörijoon** on pöörijoon, mille laiuskraad on 23,5° S. Selle paralleeli peal on päike seniidis üks kord aastas – 22. detsembril. Sel ajal on põhjapoolkeral talv ja lõunapoolkeral suvi. Lõunapöörijoon on tinglik piir palavvöö ja parasvöö vahel.

## Geograafia

Lõunapöörijoon läbib järgmiste riikide territooriumi:

* Brasiilia
* Paraguay
* Argentina
* Tšiili
* Prantsuse Polüneesia (Prantsusmaa) – möödub Tubuai saartest lõunas
* Tonga – möödub Minerva rifist põhja poolt
* Korallimere saared (Austraalia) – möödub Cato rifist lõunas
* Austraalia
* Madagaskar
* Mosambiik
* Lõuna-Aafrika Vabariik
* Botswana
* Namiibia

* Lõunapöörijoont märkiv monument Antofagastast (Tšiili) põhja pool
* Lõunapöörijoont märkiv märk Namiibias
* Lõunapöörijoont märkiv monument Alice Springsist (Austraalia) põhja pool
* Lõunapöörijoont märkiv tahvel Santana do Parnaíba linnas (Brasiilia)

## Vaata ka

* Põhjapöörijoon
* Põhjapolaarjoon
* Lõunapolaarjoon
* Ekvaator
# Iraani mägismaa

Damāvand – Iraani mägismaa kõrgeim tipp
**Iraani mägismaa** ehk **Iraani kiltmaa** on mägismaa Ees-Aasias Iraanis, Afganistanis ja Pakistanis. Ta asub Armeenia mägismaa, Mesopotaamia ja Induse madaliku vahel. Mägismaa pindala on umbes 2,5 mln km². Kõrgeim tipp on Damāvand (5604 m). Iraani mägismaal paiknevad suured kõrbed nagu Dasht-e Kavīr, Dasht-e Lūt ja Dasht-e Mārgow.
# Induse-Gangese madalik

Induse-Gangese madaliku skeem
**Induse-Gangese madalik** on suur alluviaalne madalik Aasia lõunaosas. Madalikul paiknevad India põhja- ja idaosa, Pakistani kõige tihedamalt asustatud osa ja peaaegu kogu Bangladeshi territoorium.

Madaliku nimi pärineb Induse ja Gangese jõe nimest.

## Vaata ka

* Induse madalik
* Gangese madalik
# Ajalooline keeleteadus

**Ajalooline keeleteadus** (ehk **diakrooniline keeleteadus**) on keele ajaloolist arenemist uuriv teadusharu. Ajaloolise keeleteaduse peamised ülesanded on:

1. uuritava keele muutuste kirjeldamine ning nende kohta arve pidamine;
2. keelte eelajaloo rekonstrueerimine ning erinevate keelte seotuse määramine, nende jaotamine keelkondadesse (võrdlev keeleteadus);
3. keele muutumise põhjuste ja kulgude kohta teooriate formeerimine;
4. keelekogukondade ajaloo kirjeldamine;
5. sõnade ajaloo uurimine (etümoloogia).
# Tšuktši keel

| tšuktši keel (ԓыгъоравэтԓьэн йиԓыйиԓ) |
| --- |
| Kõneldakse |
Venemaa |
| Piirkonnad |
Tšuktšimaa |
| Kokku kõnelejaid |
5095 |
| Keelesugulus |
tšuktši-kamtšadali keeled |
| Kiri |
kirillitsa |
| Keelekoodid |
| ISO 639-1 |
- |
| ISO 639-2 |
- |
| ISO 639-3 |
ckt |

**Tšuktši keel** (tšuktši keeles *ԓыгъоравэтԓьэн йиԓыйиԓ*) on tšuktši-kamtšadali keelte hulka kuuluv paleoaasia keel, mida kõnelevad tšuktšid Tšuktšimaal.

## Kõnelejate arv

2010. aasta rahvaloenduse andmetel valdas Venemaal tšuktši keelt 5095 inimest, kuigi tšuktšiks pidas ennast umbes 16 000 inimest.
Tšuktši keel on UNESCO punase raamatu hinnangul tõsiselt ohustatud keel.

## Keelesugulus

Tšuktši keel liigitatakse tšuktši-kamtšadali keelte hulka, ning selle lähimad sugulaskeeled on korjaki ja alutori keel.

## Murded

Tšuktši keel jaguneb ida-, lääne- ja lõunamurderühmaks. Erinevused murrete vahel ei ole suured.

## Fonoloogia

Tšuktši häälikusüsteem koosneb 6 täishäälikust ja 14 kaashäälikust. Helilised klusiilid puuduvad. Kaashäälikuühendid ei ole sõna alguses ja lõpus lubatud, sõna keskel võib olla vaid kahest kaashäälikust koosnev kaashäälikuühend.

## Morfoloogia

Tšuktši keel on polüsünteetiline, inkorporeeriv, aglutinatiivne ja ergatiiv-absolutiivne keel, tüvele võivad liituda prefiksid ja sufiksid.

Nimisõna muutub 2 arvus ja 9 käändes.

Tšuktši arvusüsteem oli algselt vigesimaalne, kuid vene keele mõjul mindi üle kümnendsüsteemile.

Sõnajärg lauses on üsna vaba, aga tavalisem on SOV.

## Tšuktši kirjakeel

Esimene tšuktšikeelne raamat ilmus juba 1823. aastal, kuid kirjakeel loodi alles 1931. aastal, esialgu ladina kirjal põhinev, 1937. aastast mindi üle kirillitsapõhisele kirjasüsteemile. Kirjakeele aluseks võeti idamurderühma kuuluv ueleni murre.

|  |
| --- |
| **Kirillitsal põhinev tšuktši tähestik** |
|

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| А а | Б б | В в | Г г | Д д | Е е | Ё ё | Ж ж | З з | И и |
| Й й | К к | Ӄ ӄ | Л л | Ԓ ԓ | М м | Н н | Ӈ ӈ | О о | П п |
| Р р | С с | Т т | У у | Ф ф | Х х | Ц ц | Ч ч | Ш ш | Щ щ |
| Ъ ъ | Ы ы | Ь ь | Э э | Ю ю | Я я | ʼ |

 |

## Viited

## Välislingid
# Hunnid

Hunnid (Chronicon Pictum, 1358)
**Hunnid** olid Sise-Aasiast pärit karjakasvatajate rändhõimud. Arvatakse, et hunnid olid mongoliidid ja kõnelesid turgi keelte hulka kuuluvat keelt.

## Ajalugu

Hunne on esimest korda mainitud Hiina Zhou dünastia ajastu allikais 3. sajandil eKr. Nende algne asuala oli praeguses Põhja-Hiinas. Rahvaarvult polnud hunne rohkem kui 300 000. Antropoloogiliste tunnuste poolest erinesid hunnid hiinlastest (kroonika mainib, et hunnid olid suuremate ninadega). Kuigi arvuliselt oli hunne vähe, on nende mõju maailma ajaloole olnud suur.

Barbarite ja hunnide invasioonid 1.–5. sajandini
2. sajandil, pärast kaotust hiinlastele ja mongolite esivanematele, jagunesid hunnid neljaks.

* Esimene haru liitus mongolite hõimudega.
* Teine haru läks tagasi itta oma algsele kodumaale Huangtse jõe äärde, kus nad asusid hiinlaste teenistusse.
* Kolmas haru liikus Tarbagatai ja Sauri mägedesse, kust hiljem edasi liikudes vallutasid nad Kesk-Aasia. Arvatakse, et Afganistani mägedes elab siiani nende järglasi.
* Neljas, Euroopale tuntud haru rändas aastateks 155–158 läände Uurali jõe piirkonda (Kaspia merest põhjas). Sel ajal mainitakse ka nende mongoliidset päritolu.

Lääne-Rooma keisririik ja hunnide Attila impeerium u 450. aastal
## Invasioon Euroopasse

Arvatavasti assimileerusid ümbritsevad europiidid järgnenud sajandite jooksul hunnidega. Sellest harust on kreeklastel järgmised märkmed alles 360. aastast pKr, kui algas hunni-alaani sõda, mis lõppes 370. aastal hunnide võiduga. Põhja-Kaukaasias elanud alaanide poolel oli võimas gootide riik (goodid asustasid 2. sajandist Sküütiat, Daakiat ja Pannooniat), kelle alistatud rahvad liitusid hunnidega ning olid nende seas Attila surmani.

Kreeklaste kirja pandud legend räägib, kuidas hunnid läksid ratsaväega ühe hirve jälgedes üle Kertši väina Krimmi ning sattusid sealt Doni jõe ääres ootavate gootide selja taha. Sellega oli hunnide strateegiline võit saavutatud ja tulevased liitlased tagatud. 375. aastal põgenesid läänegoodid hunnide ja nende liitlaste eest üle Doonau Ida-Roomasse. Idagoodid liitusid hunnidega.

Rahvaste asualad pärast hunnide riigi lagunemist 5. sajandil
Aastal 400 ilmusid hunnid Pannooniasse. Täielikult asus enamik hunne Pannooniasse pärast 412. aastat. Hunnide hiilgeaeg oli Attila valitsusajal (434–453), kui nende võimuliit valitses Mustast merest Reini jõeni ulatuvat maa-ala. 451. aastal ületasid nad Reini ja tungisid Gallias Orléansini. Lääne-Roomaga peetud Katalaunia lahing jäi viiki. Aasta hiljem rüüstasid hunnid Põhja-Itaaliat ja hävitasid Aquileia. Arvatakse, et hunnide retked olid ka üheks Veneetsia linna tekkimise põhjuseks.

454. aastal, aasta pärast Attila surma, hõimuliit lagunes. Osa hunne hukkus sõdades, osa rändas itta ja segunes Ida-Euroopa stepirahvastega. Hunnide riigi territooriumi vallutasid sinna tunginud madjarid.

## Hunnide valitsejad

* 415–422: Bendegúz
* 422–434
* 434–453: Attila

## Vaata ka

* Hunnide impeerium
* Hunnide kunst

## Välislingid

* Kujutis hunnide asualadest 200 aastat eKr
* Uuring: Attila ja hunnid polnudki arutud metslased, nagu Rooma allikad kirjutavad
# Keskriigid

Keskriikide liidrid: Wilhelm II, Franz Joseph I, Mehmed V ja Ferdinand I.
**Keskriigid** ehk **Nelikliit** (saksa keeles *Mittelmächte*, ungari keeles *Központi hatalmak*, bulgaaria keeles *Централни сили*, türgi keeles *İttifak Devletleri*) oli Esimese maailmasõja aegne sõjaline liit. Liikmesriigid sõdisid Suurbritanniaga, Prantsusmaaga ja Venemaaga, mis vastavalt omavahelistele kokkulepetele olid moodustanud Antandi.

## Osalised

* Saksamaa
* Austria-Ungari
* Osmanite riik
* Bulgaaria (liitus 1915)

Keskriikide hulgas oli algul ka Itaalia, mis hiljem asus pooldama Antanti.
# Baltimaad

Eesti

 Läti

 Leedu
**Baltimaad** ehk **Balti riigid** on mitteametlik geopoliitiline termin, mida kasutatakse tänapäeval koondnimetusena kolme iseseisva riigi: Eesti, Läti ja Leedu kohta. Kõik kolm Balti riiki asuvad Põhja-Euroopas Läänemere (ehk Balti mere) idakaldal. Vanemas kirjanduses on Baltimaade piirkonna kohta kasutatud ka nimetust **Baltikum**.

Enne Esimest maailmasõda arvati Baltimaade hulka ainult Balti kubermangud (Eestimaa, Liivimaa ja Kuramaa), kuid mitte endisi Rzeczpospolita alasid (Latgalet, Leedut). Kahe maailmasõja vahelisel ajal peeti tihti lisaks Eestile, Lätile ja Leedule Balti riikide hulka kuuluvaks ka Poolat ja eriti Soomet. Soome võttis sel ajal välispoliitiliseks sihiks kuuluda Põhjamaade, mitte Balti riikide hulka.

USA Luure Keskagentuuri (CIA) 1949. aasta kaart (NSVL Euroopa osast) koos selgitusega, et Ameerika Ühendriikide valitsus ei tunnusta kolme Balti riigi inkorporeerimist Nõukogude Liitu
Mõiste "Balti riigid" kinnistus kolmele riigile pärast 1940. aastal (ja uuesti 1944-1945) toimunud Eesti, Läti ja Leedu okupeerimist ning anneksiooni stalinistliku Nõukogude Liidu poolt, mida suurem osa lääneriikidest ja kohalikust elanikkonnast ei pidanud õiguspäraseks. Nõukogude allikates arvati seejärel Baltikumi või Balti piirkonda kuuluvaks sageli ka Kaliningradi oblast (mis oli osa "Balti majandusrajoonist" ja Nõukogude Balti sõjaväeringkonnast ning jäi Balti raudteepiirkonna alale), seda peamiselt geograafilistel põhjustel: muudest Nõukogude Liidu aladest jäänuks oblast Leeduga eraldatuks.

Nõukogude Liit tunnustas nii taasiseseisvunud Eesti, Läti kui ka Leedu riiklikku iseseisvust samal päeval, 6. septembril 1991.

8. novembril 1991 asutati Balti Assamblee. See on organisatsioon, mille eesmärk on kooskõlastada ja edendada Eesti, Läti ja Leedu parlamentide tegevust.

Seoses kiire majanduskasvuga 2000. aastatel on Balti riikide kohta kasutatud mõistet "Balti tiigrid".

Kolme Balti riigi pindala on kokku liidetult 175 229 km² ja rahvaarv ligi 6,17 miljonit (2016).

## Vaata ka

* Balti Assamblee
* Baltia

## Viited

## Välislingid

* L'entente Baltique. Teos digiteerituna digitaalarhiivis DIGAR
# Wired (ajakiri)

Logo
**Wired** on alates 1993. aastast veebis ja paberikandjal avaldatav Ameerika kuukiri, milles avaldatavates artiklites on keskendutud kujunemisjärgus tehnoloogiate poolt kultuurile, majandusele ja poliitikale avaldatavale mõjule.

## Kaastöölised

Ajakirja kaastööliste seas on olnud Jorn Barger, John Perry Barlow, John Battelle, Paul Boutin, Stewart Brand, Gareth Branwyn, Po Bronson, Scott Carney, Michael Chorost, Douglas Coupland, James Daly, Joshua Davis, J. Bradford DeLong, Mark Dery, David Diamond, Cory Doctorow, Esther Dyson, Mark Frauenfelder, Simson Garfinkel, William Gibson, Dan Gillmor, Mike Godwin, George Gilder, Lou Ann Hammond, Chris Hardwick, Virginia Heffernan, Danny Hillis, John Hodgman, Steven Johnson, Bill Joy, Richard Kadrey, Leander Kahney, Jon Katz, Jaron Lanier, Lawrence Lessig, Paul Levinson, Steven Levy, John Markoff, Wil McCarthy, Russ Mitchell, Glyn Moody, Belinda Parmar, Charles Platt, Josh Quittner, Spencer Reiss, Howard Rheingold, Rudy Rucker, Paul Saffo, Adam Savage, Evan Schwartz, Peter Schwartz, Alex Steffen, Neal Stephenson, Bruce Sterling, Kevin Warwick, Dave Winer ja Gary Wolf.

Ajakirja toimetajate seas on olnud filmiprodutsent J. J. Abrams, filmirežissöör James Cameron, arhitekt Rem Koolhaas, endine USA president Barack Obama, režissöör Christopher Nolan, tennisist Serena Williams ja videomängude looja Will Wright.

## Välislingid

* Koduleht
* Itaaliakeelne veebisait
* Jaapanikeelne veebisait
* Ühendkuningriigi veebisait
# Johns Hopkinsi Ülikool

| Johns Hopkinsi Ülikool |
| --- |
|
Johns Hopkins University |
| Hopkins Hall ülikooli esimeses kampuses Baltimore'i kesklinnas (u 1885) |
|

---

Ladina keeles: Universitas Hopkinsiensis

---

 |
| Deviis | *Veritas vos liberabit* ('Tõde vabastab teid') |
| Asutatud |
22. veebruar 1876 (1876-02-22) |
| Tüüp |
teadusülikool |
| Tugitöötajaid |
27 300 |
| Üliõpilasi |
30 549 (2022) |
| Asukoht |
Baltimore, Maryland, Ameerika Ühendriigid |
| Maskott |
sininäär |
| Veebileht |
jhu.edu |

**Johns Hopkinsi Ülikool** (inglise *Johns Hopkins University*, sageli lühendatult **Johns Hopkins**, **Hopkins** või **JHU**) on erateadusülikool Ameerika Ühendriikide Marylandi osariigi Baltimore'i linnas. Ülikool on asutatud 1876. aastal, tuginedes Euroopa teadusasutuste mudelile, ning seda peetakse Ameerika Ühendriikide esimeseks teadusülikooliks.

See on saanud nime ettevõtja, abolitsionisti ja filantroobi Johns Hopkinsi järgi, kelle pärandusest rahastati peale ülikooli veel mitme asutuse rajamist. Hopkins pärandas ülikooli rajamiseks 7 miljonit dollarit (2023. aastal umbes 162 miljonit dollarit), mis oli tol ajal suurim taoline annetus Ameerika Ühendriikides. 22. veebruaril 1876 inaugureeriti Daniel Coit Gilman ülikooli esimeseks presidendiks ning tema juhtimisel integreeriti ülikoolis õpetamine ja teadustöö, mis tol ajal oli uudne lähenemine. 1893. aastal asutatud Meditsiinikool on saavutanud rahvusvahelise tunnustuse oma biomeditsiiniliste uuringutega ja seda peetakse üheks USA parimaks meditsiinikooliks.

Johns Hopkinsi Ülikooli on lõpetanud mitmed tuntud isikud, kelle hulgas on näiteks USA 28. president Woodrow Wilson ja esimene naisvälisminister Madeleine Albright, Nobeli meditsiiniauhinna laureaat Thomas Hunt Morgan ja Nobeli füüsikaauhinna laureaat Adam Riess.

## Vaata ka

* Johns Hopkinsi Ülikooli Rakendusfüüsika Laboratoorium

## Viited

## Välislingid

* www.jhu.edu
# Okeanograafia

**Okeanograafia** ehk **okeanoloogia** on hüdroloogia haru. See on kompleksteadus, mis uurib maailmamere füüsikalisi, keemilisi, geoloogilisi ja bioloogilisi protsesse ning nähtusi.

Maailmamere uurija on **okeanograaf** ehk **okeanoloog**.

Maailmamerd uuritakse väga mitmest aspektist, seepärast jaguneb okeanograafia mitmesse valdkonda:

* **Füüsikaline okeanograafia** – uurib laineid, hoovusi, ookeani ja atmosfääri vastastikmõju, heli ja valguse levikut vees jms.
* **Geoloogiline okeanograafia** – teadus merepõhja geoloogiast. Uuritakse merede ja ookeanide põhja ehitust ja teket ning tehakse selle põhjal järeldusi mineviku kohta, mis omakorda aitab ennustada tulevikus asetleidvaid geoloogilisi protsesse.
* **Keemiline okeanograafia** – uurib merevee keemilist koostist, reostust ja selle likvideerimise võimalusi. Keemikuid vajatakse ka geoloogilise okeanograafia uurimisel, näiteks ookeanipõhja puursüdamike uurimisel jm.
* **Bioloogiline okeanograafia** – teadus mereelustikust. Tavaliselt tuntakse seda osa okeanograafiast merebioloogiana.

## Vaata ka

* Satelliitokeanograafia

## Viited

## Välislingid

* National Oceanic and Atmospheric Administration
* NASA pildid ookeanidest kosmosest
* USGS-i meregeoloogia
# Hongkongi vaatluskeskus

Hongkongi vaatluskeskuse peakorter
**Hongkongi vaatluskeskus** on Hongkongi valitsuse ilmaprognooside agentuur. Vaatluskeskus prognoosib ilmastikku ja annab hoiatusi ilmastikuga seotud ohtude kohta.

Samuti jälgib ja hindab vaatluskeskus Hongkongi kiirgustasemeid ning pakub muid meteoroloogilisi ja geofüüsikalisi teenuseid, et rahuldada üldsuse ning laevanduse, lennunduse, tööstuse ja masinaehituse vajadusi.
# Topograafia

Topograafilise kaardi näide
**Topograafia** on teadusharu, mis tegeleb maapinna mõõdistamisega ja mõõtmistulemuste põhjal geograafiliste objektide (situatsiooniobjektide) kujutamisega topograafilistel kaartidel. Topograafilise mõõdistamise põhimeetod on aerofoto- ja satelliitmõõdistamine. Väikeste maa-alade mõõdistamisel kasutatakse tahhümeetrilist mõõdistamist (mensulmõõdistamine ei leia enam kasutust) ja sel juhul saadakse maa-ala kohta plaan.

Topograafia on tihedalt seotud geodeesia ja kartograafiaga.

Sageli käsitletakse topograafiat geodeesia haruna, mis tegeleb väikeste maa-alade mõõtmisega, kus Maa kumer pind loetakse tinglikult tasapinnaks ja mõõtmiste tulemusel saadakse plaan.
# Taevakoordinaatide süsteem

**Taevakoordinaatide süsteem** (ka **sfäärkoordinaadistik**, **taevakoordinaadistik**) on astromeetrias koordinaatide süsteem, mille abil kirjeldatakse taevasfääri punkt asukohti ja taevakehade näivaid asukohti taevasfääril.

Kasutatakse erinevaid taevakoordinaatide süsteeme, mis vastavad erinevatele taustsüsteemidele. **Taevakoordinaatidena** kasutatakse alati sfäärilisi koordinaate, kusjuures kaugusekoordinaati ei arvestata. Taevakoordinaatide süsteem fikseeritakse põhitasandi ehk ekvaatoritasandi ja koordinaatide alguspunkti valikuga. Taevakoordinaadid koosnevad kahest nurkkoordinaadist: pikkusest (nurkkaugus koordinaatide alguspunktist piki koordinaadistiku ekvaatorit) ja laiusest (kõrguskaugus ekvaatorist).

Põhitasandi valiku järgi liigitatakse taevakoordinaatide süsteeme järgmiselt:

* horisondilised koordinaadid (põhitasandiks on matemaatilise horisondi tasand)
* ekvaatorilised koordinaadid (põhitasandiks on taevaekvaatori tasand)
* ekliptilised koordinaadid (põhitasandiks on ekliptika tasand)
* galaktilised koordinaadid (põhitasandiks on Galaktika sümmeetriatasand)
* supergalaktilised koordinaadid (põhitasandiks on Kohaliku galaktikaparve tasand)

Taevasfääri keskpunkti järgi liigitatakse taevakoordinaatide süsteeme järgmiselt:

* topograafilised koordinaadid (keskpunktiks on punkt Maa pinnal)
* geotsentrilised koordinaadid (keskpunktiks on Maa keskpunkt)
* planetotsentrilised koordinaadid (keskpunktiks on planeedi keskpunkt)
* heliotsentrilised koordinaadid (keskpunktiks on Päikese keskpunkt)
* galaktotsentrilised koordinaadid (keskpunktiks on Galaktika keskpunkt)
# Gravitatsiooniline potentsiaal

**Gravitatsiooniline potentsiaal** (inglise keeles *gravitational potential*) on koordinaatide ja aja skalaarne funktsioon, mis on piisav gravitatsioonivälja täielikuks kirjeldamiseks klassikalises mehaanikas. Tähistatakse tavaliselt tähega WIKINIUM\_MATH\_PH\_0 .

Gravitatsioonilise potentsiaali mõiste võttis esimesena kasutusele 18. sajandi lõpus prantsuse matemaatik Adrien-Marie Legendre.

## Gravitatsiooniline potentsiaal nüüdisaegsetes gravitatsiooniteooriates

Nüüdisaegsetes gravitatsiooniteooriates täidavad gravitatsioonilise potentsiaali rolli tavaliselt tensorväljad. Nii näiteks tänapäeva standardses gravitatsiooniteoorias – üldrelatiivsusteoorias – täidab gravitatsioonilise potentsiaali rolli meetriline tensor.
# Amerigo Vespucci

| Amerigo Vespucci |
| --- |
| Amerigo Vespucci |
| Sünniaeg |
9. märts 1454 Firenze, Firenze Vabariik |
| Surmaaeg |
22. veebruar 1512 (57-aastaselt) Sevilla, Kastiilia kroon |
| Tegevusala |
kartograaf, kaupmees, maadeavastaja |
| Autogramm |
|  |

**Amerigo Vespucci** [am'eerigo vesp'utši] (9. märts 1454 Firenze – 22. veebruar 1512 Sevilla) oli itaalia päritolu kartograaf, kaupmees ja maadeavastaja, kelle järgi on oletatavasti nime saanud Ameerika maailmajagu.

Amerigo sündis rahavahetajate gildi notari kolmanda lapsena. Ta töötas vendade Lorenzo di Piefrancesco de' Medici ja Giovanni de' Medici juures, kes saatsid ta 1491 oma ettevõtte Sevilla osakonda.

Vespucci tegi aastail 1497–1504 Hispaania (toona Aragóni ja Kastiilia) krooni teenistuses olles mitu uurimisretke Ameerikasse. 1501-1502 ekspeditsiooni Brasiilia rannikule tegi ta Portugali kuningriigi teenistuses. Aastal 1504 kirjutas ta kirjad "Uus maailm" (Lorenzo di Pierfrancesco de' Medicile) ja "Amerigo neli reisi" (Piero Soderinile), mis peatselt trükiti ning levisid Euroopas laialdaselt. Kirjade järgi olevat ta neli korda Ameerikas käinud. Teistes allikates on kinnitus ainult teise ja kolmanda reisi toimumisele, esimene ja neljas on arvatavasti väljamõeldised. On oletatud, et Vespucci valetas teadlikult, et iseenda rolli suurendada; neid kirju on ka teiste kirjutatuiks peetud.

Reisidel jõudis ta 25. lõunalaiuskraadini ning taasavastas tähed *α Centauri* ja *β Centauri* ja Lõunaristi tähtkuju, mida põhjapoolkeral näha pole. (Nende olemasolust teati Vana-Kreekas, kuid keskajal nad Euroopas unustati.)

Vespucci oli nähtavasti esimene eurooplane, kes taipas, et tegu on uue mandriga, mitte Aasiaga, kuhu Christoph Kolumbus arvas end olevat jõudnud. Martin Waldseemüller avaldas 1507 maailmakaardi, millel ta esimesena nimetas äsja avastatud piirkondi Atlandi ookeanist läänes Ameerikaks.

Vespucci ise kasutas oma nime kujul *Americus Vespucius*. Amerigo on italiseeritud kuju keskladina nimest *Emericus*. See arvatakse pärinevat saksakeelsest nimest Heinrich, mis omakorda pärineb germaani nimest Haimirich.