# Sinine kuslapuu

| Sinine kuslapuu |
| --- |
|   |
| Taksonoomia |
| Riik |
Taimed *Plantae*  |
| Hõimkond |
Õistaimed *Magnoliophyta*  |
| Klass |
Kaheidulehelised *Magnoliopsida*  |
| Selts | *Dipsacales*  |
| Sugukond |
Kuslapuulised *Caprifoliaceae*  |
| Perekond |
Kuslapuu *Lonicera*  |
| Liik | **Sinine kuslapuu**  |
| Binaarne nimetus |
| Lonicera caerulea L. |

**Sinine kuslapuu** (*Lonicera caerulea*) on taimeliik kuslapuuliste sugukonnast kuslapuu perekonnast.

## Liigid

Kamtšatka kuslapuu õied
Selle liigi klassifikatsioonis ei ole teadlased ühel meelel, järgmine klassifikatsioon koosneb 9 alamliigist:

* *Lonicera caerulea* var. *altaica* – Altai kuslapuu
* *Lonicera caerulea* var. *caerulea* – Euroopas
* *Lonicera caerulea* var. *cauriana* – Põhja-Ameerika lääneosas
* *Lonicera caerulea* var. *dependens* – Kesk-Aasias
* *Lonicera caerulea* var. *edulis* – söödav kuslapuu
* *Lonicera caerulea* var. *emphyllocalyx* (jaapani nimi Haskap) – Ida-Aasias
* *Lonicera caerulea* var. *kamschatica* – Kamtšatka kuslapuu
* *Lonicera caerulea* var. *pallasii* – Pallase kuslapuu
* *Lonicera caerulea* var. *villosa* – Põhja-Ameerika idaosas

## Levik ja kasvunõuded

Sinine kuslapuu on levinud taigas, arktilistes piirkondades ja lõunapoolsetes mägedes.

Taim kasvab Eestis peamiselt mandri lääne- ja keskosas, harvem ka Ida-Eestis lubjarikastel soostunud puisniitudel ja soodes. Liiki leidub Eestis paiguti. Talub varju, eelistab neutraalset ja parasniisket mulda. Sobib hästi mahepõllumajandusse, sest ei vaja kasvu ajal erilist hooldust ja on kahjustajate suhtes resistentne.

## Kirjeldus

Taimed on heitlehised ja keskmise suurusega põõsad. Põõsa kõrgus on 1–1,5 (2) m. Sinise kuslapuu vanemad oksad on kollakaspruuni või pruunika koorega ning näivad narmendavat. Lehed on lihtlehed, asetsevad vastakuti, ovaalse kuni äraspidimunaja kujuga, pealtpoolt võivad olla pehmekarvased sinakat või tumehallikasrohelist värvi, alt pehmekarvased ja hallikasrohelised. Tavaliselt on igas sõlmevahes kolm punga, alumisest ja vahel ka keskmisest pungast arenevad võrsed koos lehtede või ka õitega. Õitseb mais või aprilli lõpus ning õied on rohekasvalged või kahvatukollased. Viljad on moodustunud kahe sigimiku kokkukasvamise tulemusena. Need on 1–1,5 cm pikkused, tume- kuni mustjassinised, kaetud valge vahakihiga. Kuju on väga varieeruv: peaaegu ümmargune, ovaalne, munajas, äraspidimunajas, ebakorrapärane, pirni-, sirbi- või silindrikujuline. Vilja mass on 0,2–2,0 g. Maitse varieerub väga mõrust kuni magushapuni. Viljad sisaldavad umbkaudu 20 seemet, arv sõltub tolmeldamise efektiivsusest. Seemned on väiksed, parkinud värviga kuni pruunid, 1–2 mm laiused, läätsekujulised ja pehmed ega sega viljade söömist.

## Õitsemine

Põldkimalane sinist kuslapuud tolmeldamas
Sinise kuslapuu õied on hermafrodiidid ja enamasti ei viljastu oma õietolmuga, vaid nende risttolmlemiseks on vaja kaht või enamat sorti. Õies on 5 tolmukat ja 2 emakat. Sinise kuslapuu õie sigimikud on kokku kasvanud ning nendest moodustub kaksikmari. Õitsemisaja pikkus on 1–2 nädalat, kuid püsivalt jaheda ilma korral võib see olla pikem. Õied taluvad temperatuuri kuni –10 °C. Põhja-Ameerikas tehtud põllu-uuringud on näidanud, et kõige enam tolmeldavad seda kultuuri kimalased.

## Paljundamine

Sinist kuslapuud paljundatakse seemnete või haljaspistikutega.

## Kasvatamine

Kuigi kultuurtaimena endiselt veel vähe tuntud, on Venemaa, Hiina ja Jaapani põliselanikud juba ammu kasutanud looduslike liikide vilju toiduks. Erinevalt Eestist on Siberis kasvavate sinise kuslapuu alamliikides populatsioone, mis pole mõru maitsega, mistõttu on need olnud tähtsad metsamarjad. Nõukogude Liidus hakati marjakultuuri uurima 1950. aastatel. Sestpeale on sinine kuslapuu saanud aiataimena ja Lääne-Siberi istandikes kasvatatavana populaarseks. Jaapanis kasvatatakse sinist kuslapuud 195 ha suurusel maa-alal. Kanadas Saskatchewani provintsis on sinise kuslapuu viljade tootmine kõige kiiremini kasvav marjakultuuride tööstuse sektor.

Eestis hakkas sinise kuslapuu levikut soodustama 1950. aastal Albert Kurm. Pärast seda hakati sorte katsetama Tallinnas ja Polli katsebaasis.

## Tähtsus

Sinine kuslapuu on eriline selle poolest, et ta on väga varajase fenoloogiaga. Võrreldes teiste marjakultuuridega valmib sinine kuslapuu esimesena, 6–8 nädalat pärast õitsemist. Oluline väärtus on ka hea talvekindlus.

## Sordiaretus

### Sordiaretuse algus

1950. aastate alguses hakati Nõukogude Liidus aretama kasvatajatele sorte. Sel eesmärgil tegi Vavilovi Instituut maailma eri paigus mitmeid ekspeditsioone, et koguda paljundamiseks materjali. Taimmaterjal viidi eri Instituutidesse, kus hinnati alamliikide kohanemist ja selgitati nende sobivus sordiaretuseks. Hinnatuimad alamliigid on leitud Kaug-Idast: *kamtchatica*, *edulis*, *boczkarnikovae* ja *turcmanizowii*. Venemaal tegeletakse aretusega Pavlovskis, Moskvas, Tšeljabinskis, Nižni Novgorodis, Novosibirskis, Baktšarskis, Barnaulis, Vladivostokis ja mujal. Kuid seemikuid kasvatatakse ka koduaedades, et neist siis parimad paljundamiseks valida. Igal aastal registreeritakse uusi sorte. Viimastel aastatel on alustatud sinise kuslapuu sortide valikaretust Rumeenias, Tšehhis, Lätis, Rootsis ja Oregonis (USA).

Kanada sordiaretusprogrammis pööratakse suurt tähelepanu vilja massile, suhkrute ja hapete suhtarvule, suuremale antotsüaanide, flavonoidide ja fenoolide sisaldusele.

1970. aastatel alustati selektiivset aretust Hokkaidōs Jaapanis. Selleks kasutati kohalikku alamliiki *emphyllocalyx*. Seal on välja kujunenud oma tööstusharu, mille toodanguks on värsked ja töödeldud taimesaadused. Hiina kirdeosas, kus on pikka aega sinise kuslapuu looduslikke taimi kasvatatud, on suurenenud huvi valimaks tootmise jaoks välja eliitvormid.

### Sordiaretussuunad

Enamasti peetakse oluliseks suurt saagikust, suuri vilju, isefertiilsust, püstist kasvu, painduvaid oksi ja viljade üheaegset valmimist. Mehaanilise koristuse jaoks on vaja tugevaid vilju, mis ei variseks kergesti. Teiste tunnuste seas on veel hea maitse, suur toitainete, eriti C-vitamiini ja antioksüdantsete ainete sisaldus ning viljade varajane küpsemine.

## Kasutamine

###### Iluaianduses

Taime väärtus peitub ka põõsa pikaealisuses ja dekoratiivsuses, see on heaks pesitsuspaigaks lindudele, kuid linnud on samuti viljadest huvitatud.

###### Ravimtaimena

Siberis ja Kaug-Idas on kasutatud sinise kuslapuu marju seedehäirete, mao-, neeru- ja maksahaiguste korral ning malaaria ja hüpertoonia raviks ja ka ergutina. Hiinas toodetud ekstrakti soovitatakse kasutada veresuhkru taseme alandamiseks ning vähiennetuseks. Uuringutest on selgunud, et sinise kuslapuu ekstrakt kaitseb närvirakke ja aitab maksal taastuda.

###### Viljade toiteväärtus ja biokeemiline koostis

Jaapani põliselanikud on nimetanud sinist kuslapuud elu eliksiiriks. C-vitamiini sisaldus varieerub viljades 30,4–186,6 mg/100 g. Viljades on suurem fenoolide sisaldus (100 g toorkaalu kohta 140,5–1142 mg GAE ) kui loodusliku vaarika, maasika, füüsali ja mustika viljades. Samuti on viljades enam antotsüaane võrreldes vaarika, punase sõstra ja mustikaga. 100 g sinise kuslapuu viljades on 1777 µg kaaliumi, 266 µ kaltsiumi ja 689 µ vaske.

Toitainete sisaldus sinise kuslapuu värsketes marjades| Toitaine | Sisaldus, % |
| --- | --- |
| Vesi | 85,5 |
| Süsivesikud | 12,8 |
| Kiudained | 2,1 |
| Valgud | 0,7 |
| Tuhk | 0,4 |
| Lipiidid | 0,6 |

## Uuendtoit

2018. aastal lisati sinise kuslapuu marjad uuendtoitude hulka.

## Viited

## Välislingid

* Sinine kuslapuu andmebaasis eElurikkus