# Masakr na Obalnom autoputu

| Masakr na Obalnom autoputu |
| --- |
| Ostaci otetog autobusa, ubrzo nakon napada |
| Lokacija | Obalni autoput blizu Tel Aviva, Izrael |
| Koordinate | ﻿ / ﻿ |
| Datum | 11. mart 1978 (1978-03-11) |
| Meta | Izraelci |
| Vrsta napada | Lančani ubica masovno ubistvo |
| Mrtvih | 38 (plus 8 Palestinskih napadača) |
| Ranjenih | 76 |
| Počinioci | Fatah, PLO |

**Masakr na obalnom autoputu** dogodio se 11. marta 1978, kada su palestinski militanti oteli autobus na obalnom autoputu Izraela i ubili njegove putnike; 38 izraelskih civila, uključujući 13 djece, ubijeno je u napadu, dok je 76 ranjeno. Napad je isplanirao utjecajni palestinski militantni vođa Khalil al-Wazir (poznat i kao Abu Džihad), a izvršio ga je Fatah, palestinska nacionalistička stranka koju su 1959. suosnovali al-Wazir i Yasser Arafat. Početni plan militanata bio je da zauzmu luksuzni hotel u izraelskom gradu Tel Avivu i uzmu turiste i strane ambasadore za taoce kako bi ih zamijenili za palestinske zatvorenike u izraelskom pritvoru.

Prema časopisu *Time*, tajming je prvenstveno bio usmjeren na potkopavanje izraelsko-egipatskih mirovnih pregovora između Menachema Begina i Anwara el-Sadata i nanošenje štete izraelskom turističkom sektoru. Međutim, zbog navigacijske greške, napadači su završili 64 km sjeverno od svoje mete i bili su prisiljeni pronaći alternativni način prijevoza do odredišta.

Do masakra na muzičkom festivalu Nova, koji se dogodio 2023, to je bio najsmrtonosniji teroristički napad u historiji Izraela. Časopis Time ga je okarakterizirao kao "najgori teroristički napad u historiji Izraela". Fatah je otmicu nazvao "Operacijom mučenika Kamala Adwana" po šefu operacija Palestinske oslobodilačke organizacije (PLO), koji je ubijen tokom napada izraelskih komandosa na Liban u aprilu 1973. Kao odgovor na masakr, Izrael je tri dana kasnije pokrenuo Operaciju "Litani" protiv baza PLO u južnom Libanu.

## Pozadina i počinioci

PLO je preuzela odgovornost za napad, koji je planirao utjecajni vođa Fataha Abu Džihad. Svrha napada bila je poremetiti tekuće izraelsko-egipatske mirovne pregovore. Yasser Arafat i Abu Džihad strahovali su da bi primirje između Izraela i Egipta bilo štetno za njihov cilj. Operacija se smatrala toliko važnom da je Abu Džihad, zajedno sa svojim komandantom operacija za Liban Azmijem Zairom, lično informirao učesnike.

Izrael je primio obavještajne podatke o planiranom napadu od izvora Shin Beta pod kodnim imenom Sluškinja, koja se sastala s izraelskim vojnim obavještajnim službenikom Amosom Giladom u sigurnoj kući u Jerusalemu i informirala ga o planovima. Obavještajne podatke potvrdili su prisluškivani snimci ureda PLO-a na Kipru. Izraelska obavještajna služba locirala je bazu odreda PLO-a na plaži Damour, saznala imena napadača i otkrila da je cilj planiranog napada bio poremetiti mirovne pregovore s Egiptom. Dana 5. marta 1978. Izrael je pokrenuo vojnu operaciju kako bi spriječio planirani napad. Pomorski komandosi Shayeteta 13 izvršili su raciju na bazu PLO-a u Damouru kako bi uništili odred, ali su ubili samo sve one u jednoj zgradi, dok su oni u obližnjoj zgradi, koji nisu izašli niti otvorili vatru, preživjeli napad.

Nakon što je od Housemaida primljena obavijest da nisu ubijeni svi članovi PLO odreda, Gilad je zahtijevao da se komandosi ponovo pošalju kako bi uništili preostale gerilce, tvrdeći da će Abu Džihad, budući da sada zna da je Izrael upoznat s njegovim planovima, biti potaknut da ranije pokrene napad, ali ministar odbrane Ezer Weizman, ne želeći da naslovi o izraelskom napadu na Libanon bace sjenu na njegovu predstojeću posjetu Pentagonu, odbio je odobriti još jednu takvu misiju. Preživjeli gerilci su nastavili s napadom.

## Napad

### Iskrcavanje i početni napad

Dana 9. marta 1978, 13 palestinskih fidaijina, uključujući 18-godišnju Dalal Mughrabi, napustili su Liban brodom koji se kretao prema izraelskoj obali. Bili su opremljeni kalašnjikovima, RPG-ovima, lakim minobacačima i visokoeksplozivnim sredstvima. Dana 11. marta prebacili su se u dva čamca Zodiac i krenuli prema obali. Jedan od čamaca se prevrnuo po lošem vremenu, a dvojica militanata su se utopila, ali je preživjelih 11 nastavilo svoju misiju.

Jedanaest preživjelih iskrcalo se na plažu u blizini kibuca Ma'agan Michael, koji se nalazi između Haife i Hadere, sjeverno od Tel Aviva. Zbog olujnog vremena izgubili su orijentaciju i vjerovali su da su stigli na Kipar. Susreli su američku fotografkinju Gail Rubin, koja je fotografisala prirodu na plaži i pitali je gdje su, te su osjetili olakšanje kada im je rekla da su u Izraelu. Zatim su je ubili. Oba preživjela napadača rekla su da je Mughrabi pucao u Rubin, koja je bila nećakinja američkog senatora Abrahama A. Ribicoffa.

### Otmica autobusa

Izloženi ostaci otetog autobusa
Militanti su zatim pješačili manje od 1,5 km do četverotračnog autoputa, otvorili vatru na prolazeće automobile i oteli bijeli Mercedes taksi, ubivši putnike. Krenuvši autoputem prema Tel Avivu, oteli su iznajmljeni autobus koji je prevozio vozače autobusa Eggeda i njihove porodice na jednodnevni izlet, duž obalnog autoputa. Iako im je Abu Džihad naredio da zauzmu hotel, militanti su improvizovali i promijenili prirodu svog napada zbog desetina talaca u svojim rukama. Militanti su se vozili obalnim autoputem, pucajući i bacajući granate na prolazeće automobile. Također su pucali na putnike i izbacili najmanje jedno tijelo iz autobusa. U jednom trenutku su zauzeli autobus 901, koji je saobraćao od Tel Aviva do Haife, uzimajući i njegove putnike za taoce, i prisilili putnike iz prvog autobusa da se ukrcaju u njega.

U jednom trenutku, autobus se zaustavio, a jedan od počinilaca je izašao i pucao direktno u prolazeći automobil, ubivši tinejdžera Imrija Tel-Orena i ranivši njegovog oca Hanocha. Sharon Tel-Oren, Imrijeva majka, svjedočila je: "Bili smo u našem karavanu, vozili smo se obalnim autoputem. Vidjeli smo nešto čudno ispred sebe - autobus, ali činilo se da je zaustavljen. Zatim smo vidjeli nekoga kako leži na cesti. Svuda je bilo razbijenog stakla, djeca su vrištala. Zatim smo čuli pucnje. Imri je spavao na zadnjem sjedištu. Metak je prošao kroz prednje sjedište i pogodio ga u glavu, ubivši ga na mjestu. Moj muž je upucan u ruku i izgubio je pokret u prstima."

Policija je obaviještena o napadu; njihovi automobili su sustigli autobus i pratili ga. Iako su militanti pucali na policijske automobile koji su ih progonili, policajci nisu uzvratili vatru, bojeći se da će pogoditi civile u autobusu. Policija je brzo postavila barikadu na putu, ali su militanti probili autobus kroz nju i nastavili putovanje. Prema riječima Khaleda Abu Asbe, jednog od dvojice preživjelih napadača, policija je postavila više barikada na putu, a na svakoj raskrsnici je došlo do razmjene vatre.

### Sukob na raskrsnici Glilot

Autobus je zaustavljen velikom policijskom barikadom postavljenom na raskrsnici Glilot u blizini Herzlije, koja je uključivala eksere zabijene u cestu kako bi probušili gume autobusa. Zbog brzine kojom se napad odvijao, izraelske antiterorističke jedinice nisu se mogle dovoljno brzo mobilizirati, a barikadu su držali patrolni policajci i saobraćajni policajci, koji su bili lako naoružani u poređenju s militantima i neobučeni za rješavanje talačkih situacija. Izbila je pucnjava, a policija je razbila prozore autobusa i vikala putnicima da skoče.

Na putnike koji su bježali pucao je jedan od militanata. Prema izraelskoj policiji, Assaf Hefetz, tadašnji šef izraelske policijske jedinice za antiterorizam, stigao je na mjesto događaja prije svoje jedinice i upao u autobus, ubivši dva militanta. Hefetz je zadobio povredu ramena tokom bitke, a kasnije je odlikovan Medaljom za hrabrost izraelske policije.

Bitka je dostigla vrhunac kada je autobus eksplodirao i zapalio se. Neki od militanata i talaca su pobjegli, ali većina je poginula u požaru. Eksploziju je moguće izazvao zapaljeni rezervoar za gorivo ili granate. Palestinci su tvrdili da su Izraelci uništili autobus vatrom iz helikoptera. Izraelski novinar Ronen Bergman, u svojoj knjizi "Ustani i ubij prvi", koja je zasnovana na intervjuima s izraelskim obavještajnim veteranima, tvrdio je da je eksplozija nastala usljed eksplozije granate koja je nastala kao rezultat sukoba između militanata i taoca Avrahama Shamira. Prema Bergmanovim riječima, tokom pucnjave, Shamir je vidio jednog od militanata kako naslanja ruku s pištoljem na glavu njegove kćerke, nakon čega je jurnuo na njega, zgrabio pištolj i pucao u militanta koji je stajao na prednjem dijelu autobusa, a zatim ispalio tri hica u drugog militanta. Drugi talac upozorio je Shamira na militanta koji mu s leđa uperio pištolj, nakon čega se Shamir okrenuo i obojica su pucali, ranivši jedan drugog. Shamir je zatim vidio militanta od kojeg je oteo pištolj kako leži povrijeđen na podu držeći granatu sa izvučenom zihernicom. Nakon što ju je ispustio na pod, Shamir je pokušao koristiti tijelo militanta kako bi ublažio posljedice eksplozije. Eksplozija granate ubila je militanta i pet talaca, teško ranila Shamira i zapalila autobus.

U napadu je ukupno ubijeno 38 civila, uključujući 13 djece, dok je 71 drugih ranjeno. Od 11 počinitelja, 9 je ubijeno.

## Motivi

Jedan od motiva za napad PLO-a bio je ometanje mirovnih pregovora između Egipta i Izraela. U oktobru 1976, Egipat, PLO i Sirija su ponovo uspostavili kontakt, iako privremeno, pod saudijskim pokroviteljstvom, na konferenciji u Rijadu te godine. Godine 1977. "... Sjedinjene Američke Države su željele da koordiniraju arapsko odobrenje mirovne konferencije u Ženevi, kao i prisustvo Palestinaca na njoj, i što je najvažnije, saradnju Sovjetskog Saveza." I Egipćani i Izraelci su se protivili mogućnosti političkog rješenja koje bi imalo učinak ujedinjenja Arapa s Palestincima ili dvije supersile protiv Izraela. "Ni manje ni više nego Izraelci, stoga se Sadat protivio zajedničkoj izjavi SAD-a i SSSR-a od 1. oktobra 1977. Izjava nije samo stavila palestinsko pitanje u ravan s povratkom egipatske teritorije, već je gotovo značila jasnu pobjedu sirijskog panarabizma."

Zajednička izjava SAD-a i SSSR-a navodi da će se rješavanje arapsko-izraelskog sukoba zasnivati ​​na: "izraelskom povlačenju sa 'okupiranih teritorija' 1967; rješavanju palestinskog pitanja, uključujući osiguranje 'legitimnih prava' palestinskog naroda; okončanju ratnog stanja; i uspostavljanju normalnih mirnih odnosa na osnovu međusobnog priznavanja suvereniteta, teritorijalnog integriteta i političke nezavisnosti." Konačno, Amerika se odlučila za mirovni sporazum između Egipta i Izraela kada je Anwar Sadat posjetio Jerusalem u novembru 1977. U tom sporazumu "prva stavka koja je izostavljena bilo je pitanje Palestine kako se razvilo kroz Ujedinjene nacije; nakon toga su izjava SAD-a i SSSR-a, kao i dogovor o palestinskom predstavljanju na konferenciji u Ženevi, također izostavljeni." Glavna briga Anwara Sadata bila je da se teritorija Sinaja vrati Egiptu od Izraela.

## Posljedice

### Suđenje

Dvojica preživjelih počinitelja, Khaled Abu Asba i Hussein Fayyad, uhapšeni su i suđeni na izraelskom vojnom sudu u Lodu. Optuženi su po 10 tačaka optužnice za pucanje na ljude, dvije tačke optužnice za postavljanje i detoniranje eksploziva i jednoj tački optužnice za članstvo u neprijateljskoj organizaciji. Njihovo suđenje počelo je 9. augusta 1979. Suđenjem je predsjedavao sudija pukovnik Aharon Kolperin. Glavni tužilac bio je Amnon Straschnov, dok je Abu Asbu i Fayyada zastupala advokatica odbrane Leah Tsemel. Dana 23. oktobra 1979. osuđeni su po svih 13 tačaka optužnice. Osuđeni su na doživotni zatvor i proveli su sedam godina u zatvoru prije nego što su pušteni na slobodu prema Džibrilskom sporazumu iz 1985.

### Izraelski odgovor

U izjavi za štampu sljedećeg dana, izraelski premijer Menachem Begin izjavio je: "Došli su ovdje da ubiju Jevreje. Namjeravali su uzeti taoce i prijetili su, kako je pisalo u letku koji su ostavili, da će ih sve pobiti ako se ne predamo njihovim zahtjevima... Nećemo zaboraviti. I mogu samo pozvati druge nacije da ne zaborave taj nacistički zločin koji je jučer počinjen nad našim narodom."

Govoreći Knesetu 13. marta, Begin je rekao: "Zauvijek su prošla vremena kada se jevrejska krv mogla prolijevati nekažnjeno. Neka se zna: Oni koji prolijevaju nevinu krv neće proći nekažnjeno. Branit ćemo naše građane, naše žene, našu djecu. Presjeći ćemo ruku bezakonja."

Dana 15. marta, tri dana nakon masakra, Izrael je pokrenuo Operaciju "Litani" protiv baza PLO-a u južnom Libanu. Glasnogovornik IDF-a je izjavio: "Cilj operacije nije odmazda za zločine terorista, jer ne može biti odmazde za ubistvo nevinih muškaraca, žena i djece - već zaštita države Izrael i njenih građana od upada članova Fataha i PLO-a, koji koriste libansku teritoriju kako bi napadali građane Izraela." Augustus Richard Norton, profesor međunarodnih odnosa na Univerzitetu u Bostonu, rekao je da je Operacija "Litani" rezultirala s otprilike 1.100 ubijenih ljudi, većinom palestinskih i libanskih civila.

### Palestinsko veličanje otmičara

Palestinian Media Watch, izraelska nevladina organizacija koja prati antisemitizam i podršku terorizmu u palestinskom društvu, navela je primjere palestinskih medija koji prikazuju Dalal Mughrabi kao heroinu i uzor. Škola za djevojčice u Hebronu nakratko je nazvana u čast Mughrabi, ali je ime promijenjeno nakon što se saznalo da USAID finansira školu. Njeno ime je također dato ljetnim kampovima i policijskim i vojnim kursevima. U februaru 2011, Palestinian Media Watch je otkrio pan-arapsku feminističku medijsku kampanju koja je promovirala Mughrabi kao uzor ženama u arapskom svijetu.

Tokom razmjene zatvorenika između Izraela i Hezbollaha 2008, Izrael je namjeravao prenijeti njeno tijelo Hezbollahu, međutim, DNK testiranje je pokazalo da njeno tijelo nije među ekshumiranim leševima.

Nekoliko lokacija pod kontrolom Palestinske uprave dobilo je ime po Mughrabi.

Palestinian Media Watch je izvijestio da je u januaru 2012. zvanična televizija Palestinske uprave, koja je pod kontrolom predsjedavajućeg Mahmouda Abbasa, ponovo emitirala muzički spot koji veliča napad. Riječi snimka su uključivale: "Mi [odred PLO-a] krenuli smo u patrolu iz Libana; bez straha od smrti ili tame zatvora. Na obali [Dalal] prolivena je Mughrabijeva krv, boje [crvenog] koralja na [bijelom] cvijeću limuna."

Godine 2011, ljetni kamp "koji se održao pod pokroviteljstvom premijera Salama Fayyada" podijelio je djecu u tri grupe nazvane po militantima, a jedna grupa je dobila ime po Mughrabi.

## Reference

## Vanjski linkovi

* 32. godišnjica masakra na obali – objavljeno u izraelskom Ministarstvu vanjskih poslova
* 30 poginulih u divljanju terorista u Izraelu Arhivirano 7. 11. 2012. na Wayback Machine – objavljeno u *Los Angeles Timesu* 12. marta 1978.
* 30 mrtvih u terorističkom napadu na dva autobusa u Izraelu Arhivirano 7. 11. 2012. na Wayback Machine – objavljeno u *The Boston Globe* 12. marta 1978.
* Fatah priznaje napad – objavljeno u *The New York Timesu* 12. marta 1978.