Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Neoklasicizam

Antonio Canova *Amor i Psiha*, mramor, 1793, Louvre
Panoramski pogled unutrašnjosti pariskog Panthéona
**Neoklasicizam** (od grčkog νέος nèos, "novo" i grčko κλασικός klasikόs, "najvišeg ranga") je naziv za umjetnički pravac iz 19. vijeka koji se ispoljavao u likovnim umjetnostima, književnosti, muzici, pozorištu i arhitekturi, a inspiracija su mu bila djela klasične umjetnosti stare Grčke i Rima. Neoklasicizam se nadovezuje na klasicizam u upotrebi stroge forme.

## Historija

Neoklasicizam je rođen u Rimu uglavnom zahvaljujući spisima njemačkog historičara umjetnosti Johanna Joachima Winckelmanna, u vrijeme ponovnog otkrića Pompeja i Herkulaneuma, ali njegova popularnost proširila se cijelom Evropom kad je generacija evropskih studenata umjetnosti završila Grand Tour i vratila se iz Italije u matične zemlje s novootkrivenim grčko-rimskim idealima. Glavni neoklasični pokret podudarao se s prosvjetiteljskim 18. vijekom i nastavio se u početak 19. vijeka, natječući se s romantizmom.

Svaki "neo" -klasicizam odabire neke modele iz niza mogućih klasika koji su mu dostupni, a druge zanemaruje. Neoklasični pisci i govornici, pokrovitelji i kolekcionari, umjetnici i vajari u periodu između 1765–1830 odali su počast ideji o generaciji Fidije. Međutim, primjeri skulptura koje su zapravo prihvatili vjerovatnije su bile rimske kopije helenističkih skulptura. Ignorisali su i arhaičnu grčku umjetnost i djela kasne antike. Rokoko umjetnost drevne Palmire došla je kao otkriće kroz gravure u Woodovom romanu The Ruins of Palmyra. Čak je i Grčka bila sve posjećenija, iako je u to vrijeme bila gruba zabačena provincija Osmanskog Carstva, te opasna za istraživanje. Zbog toga je neoklasicistička procjena grčke arhitekture bila procjenjivana posredstvom crteža i gravura, koje su suptilno izglađivali i uređivali, čime su ne uvijek svjesno "ispravljali" i "obnavljali" spomenike Grčke.

## Arhitektura

Neoklasicizam se uglavnom očituje kod reprezentativnih javnih objekata i gradskih rezidencija.
Neoklasična arhitektura temelji se na principima jednostavnosti i simetrije, koji su viđeni kao vrline umjetnosti starog Rima i Grčke, a neposrednije su izvučeni iz renesansnog klasicizma 16. vijeka.
Ampir (Carski stil), druga faza neoklasicizma u arhitekturi i dekorativnoj umjetnosti, imao je svoje kulturno središte u Parizu u Napoleonovo doba. Ovaj stil u arhitekturi nastavljen je tokom 19, 20. i do 21. vijeka.

## Slikarstvo

Evropski neoklasicizam u likovnoj umjetnosti započeo je približno 1760. u suprotnosti s tada preovladavajućim stilom rokokoa. Rokoko arhitektura naglašava gracioznost, ornamentiku i asimetriju.Karakteristike neoklasicizma u slikarstvu očituju se u strogim i jasnim formama.

## Reference

## Vanjski linkovi

* Neoclassicism in the "History of Art" Arhivirano 26. 1. 2021. na Wayback Machine (en)
# Porez na dobit

Privredna društva svoj rezultat poslovanja iskazuju kao dobit ili gubitak.

Cilj njihovog poslovanja jeste ostvarenje dobiti. Ta dobit podliježe obavezi plaćanja poreza na dobit.

Poreski obveznici ovog poreza su:

1. privredna društva
2. banke i druge finansijske institucije
3. društva za osiguranje i reosiguranje imovine i lica
4. zadruge i zadružne organizacije
5. ustanove koje prodajom proizvoda i usluga na tržištu ostvaruju dobit.

Dobit privrednog društva se obračunava po principu - Pozitivna razlika prihoda nad rashodima.

Obračunava se u bilansu uspjeha, kao dijelu finansijskog izvještaja.

Neke zemlje imaju poreske zakone koji zahtijevaju od korporacija da plaćaju porez na svoj prihod ostvaren širom svijeta, bez obzira na to gdje je prihod ostvaren. Međutim, većina zemalja ima teritorijalne poreske sisteme, koji zahtijevaju od korporacija da plaćaju porez samo na prihod ostvaren unutar granica zemlje.

Ekonomisti se ne slažu oko toga koliki dio tereta poreza na dobit preduzeća pada na vlasnike, radnike, potrošače i zemljoposjednike, te kako porez na dobit preduzeća utiče na ekonomski rast i ekonomsku nejednakost. Veći dio tereta vjerovatno pada na kapital u velikim otvorenim ekonomijama poput SAD-a. Neke studije stavljaju teret više na rad. Prema jednoj studiji: "Regresijska analiza pokazuje da povećanje granične državne stope poreza na dobit preduzeća za jedan procentni poen smanjuje plate za 0,14 do 0,36 posto." Bilo je i drugih studija. Prema Institutu Adam Smith, "Clausing (2012), Gravelle (2010) i Auerbach (2005), tri najbolja pregleda koja smo pronašli, u osnovi zaključuju da većina poreza pada na kapital, a ne na rad."

## Reference

## Vanjski linkovi

*