Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Ajkula

| Ajkula (morski pas) |
| --- |
| Velika bijela ajkula |
| Sistematika |
| Carstvo | Animalia |
| Koljeno | Chordata |
| Potkoljeno | Vertebrata |
| Razred | Chondrichthyes |
| Potklasa | Elasmobranchii |
| Nadred | **Selachimorpha** |
| Redovi |
| Carcharhiniformes
Heterodontiformes
Hexanchiformes
Lamniformes
Orectolobiformes
Pristiophoriformes
Squaliformes
Squatiniformes
† Symmoriida |

**Morski psi** ili **ajkule** su kičmenjaci i spadaju u grupu chondrichthyes (ribe hrskavog skeleta) zajedno sa ražama, drhtuljama, listovima, testerašima i sličnim životinjama koji se sve zajedno zovu elasmobranches (škrge u obliku proreza).

Ajkule ili morski psi su ribe grabljivice vretenastog tijela, šiljate glave sa pet vrsta peraja:

* grudna peraja su parna i dižu ajkulu kad pliva,
* parna trbušna kao i jedno ili dva neparna dorzalna (leđna) je stabilizuju,
* neparno analno kod vrsta koje ga imaju i na kraju
* repno koje ubrzava ajkulu.

Razmnožavaju se na tri načina:

* oviparne - legu jaja,
* viviparne - rađaju žive mladunce i
* ovoviparne - razvijaju se iz jaja ali u tijelu majke pa se rađa već razvijena ajkulica.

Plivaju brzo i bez prestanka jer za razliku od drugih riba nemaju riblji mjehur koji bi ih održavao, baš zbog toga mogu bez teškoća naglo da mijenjaju dubinu. Poznate su i vrste koje to ne moraju da rade jer “umiju” da nađu neku slabu podvodnu struju koja im omogućava protok vode kroz škrge čak i kad miruju.

Ajkule su obično duge od 1 do 20 metara. Među najproždrljivije ajkule spadaju Carcharhinus leucas tj. bik ajkula ili Zambezi ajkula, jedina koja može da opstane i u slatkoj vodi i Carcharodon carcharias, velika bijela ajkula (5 do 7 metara).

Fosili ajkula su pronađeni i na Trebeviću. Nemaju škržne poklopce. Pa im zato možemo primijetiti unutrašnjost škrga.

Ajkulu kada bi pomazili od glave do reba bila bi glatka,a kada bi je pomazili od repa do glave bila bi hrapava.Zbog tako zvanih zubića.Oni su tvrdi kao ljudski.Ajkula ima tri reda zuba koji se brzo obnavljaju.

## Reference

## Vanjski linkovi

*  Adla Kahrić i Centar Sharklab Adria
* Greenland Shark and Elasmobranch Education and Research Group
* The International Shark Attack File
* Shark Trust Organization
* ReefQuest Centre for Shark Research
* Photographs of sharks Arhivirano 22. 11. 2022. na Wayback Machine
* Sharks Photo gallery
* Sharkology
* Shark cartoons
# Cornus

| *Cornus* (Rod drijenjaka) |
| --- |
| *Cornus mas*, ilustracija |
| Sistematika |
| Carstvo | Plantae |
| Divizija | Tracheophyta |
| Razred | Magnoliopsida |
| Red | Cornales |
| Porodica | Cornaceae |
| Rod | Cornus L., 1753 |

Cornus je rod drenjaka ili drijenjaka (drinova, drenova) polugrmova i drveća iz porodice *Cornaceae*. Ime mu dolazi od latinske riječi *cornu* (=rog), zbog čvrstoće drveta i izgleda stabla koje može narasti do 5 metara.

Drijen je raširen po sSevernoj hemisferi Eurazije i Sjeverne Amerike, u Kini, Koreji i Japanu. U Bosni i Hercegovini i susjednim kontinentalnim zemljama raste nekoliko vrsta, kao što su crveni drijen, bijeli drijen ili bijeli svib i svib (*Cornus sanguinea*) s podvrstama *C, s. subsp. australis* i C. s. subsp. hungarica.

Drvo drenjaka je čvrsto i otporno na bolesti i štetočine, te su se od njega izrađivali tradicijski alati. Plod je crvena jajolika bobica poznata kao drenjina ili drenjak, drijen i sl., koja postaje slatka tek kad sasvim dozrije.

Do danas je opisana 51 priznata vrsta ovog roda.

## Vrste

1. *Cornus acadiensis*
2. *Cornus alba*
3. *Cornus alternifolia*
4. *Cornus amomum*
5. *Cornus arnoldiana*
6. *Cornus asperifolia*
7. *Cornus austrosinensis*
8. *Cornus bretschneideri*
9. *Cornus canadensis*
10. *Cornus capitata*
11. *Cornus chinensis*
12. *Cornus controversa*
13. *Cornus darvasica*
14. *Cornus disciflora*
15. *Cornus drummondii*
16. *Cornus excelsa*
17. *Cornus eydeana*
18. *Cornus florida*
19. *Cornus foemina*
20. *Cornus friedlanderi*
21. *Cornus glabrata*
22. *Cornus hemsleyi*
23. *Cornus hongkongensis*
24. *Cornus iberica*
25. *Cornus koehneana*
26. *Cornus kousa*
27. *Cornus macrophylla*
28. *Cornus mas*
29. *Cornus meyeri*
30. *Cornus multinervosa*
31. *Cornus nuttallii*
32. *Cornus oblonga*
33. *Cornus officinalis*
34. *Cornus oligophlebia*
35. *Cornus papillosa*
36. *Cornus parviflora*
37. *Cornus peruviana*
38. *Cornus quinquinervis*
39. *Cornus racemosa*
40. *Cornus rugosa*
41. *Cornus sanguinea*
42. *Cornus schindleri*
43. *Cornus sericea*
44. *Cornus sessilis*
45. *Cornus slavinii*
46. *Cornus suecica*
47. *Cornus ulotricha*
48. *Cornus unalaschkensis*
49. *Cornus volkensii*
50. *Cornus walteri*
51. *Cornus wilsoniana*

## Referencw

## Vanjski linkovi
# Prosvjetiteljstvo

Adam Smith
**Prosvjetiteljstvo** (engleski: The Age of Enlightenment; francuski: siècle des Lumières; njemački: Aufklärung; španski: Ilustración; italijanski: Illuminismo; portugalski: Iluminismo) je bio intelektualni pokret koji je dominirao svijetom ideja u Evropi tokom 18. stoljeća. Prosvjetiteljstvo uključuje niz ideja koje su koncepirane na razumu kao primarnom izvoru autoriteta i legitimiteta, stvorivši time ideale kao što su sloboda, napredak, tolerancija, bratstvo, ustav i odvojenost crkve od države. U Francuskoj, centralne doktrine prosvjetitelja kao što su individualna sloboda i vjerska tolerancija su se javile u zahtjevima opozicije tokom apsolutne monarhije. Tada su prosvjetitelji vršili mnoge naučne metode i redukcionizam zajedno sa povećanim ispitivanjima religijske ortdoksije.

Immanuel Kant
Francuski historičari se slažu da je prosvjetiteljstvo u Francuskoj nastalo nakon smrti Luja XIV 1715. godine i trajalo je do početka Francuske revolucije 1789. godine. Tokom ovog perioda, francuski filozofi su distribuirali svoje ideje u naučnim akademijama, masonskim ložama, književnim salonima i kafanama kroz štampane knjige i pamflete. Prosvjetiteljske ideje su podrivale autoritet monarhije i crkve, čime su utrle put političkim revolucijama u 18. i 19. stoljeću. Mnogi pokreti iz 19. stoljeća, uključujući i liberalizam i neoklasicizam, imaju intelektualno naslijeđe iz prosvjetiteljstva.

Rousseau
Prosvjetiteljstvo je bilo usko povezano sa naučnom revolucijom. U prosvjetiteljske filozofe spadaju Francis Bacon, René Descartes, John Locke, Baruch Spinoza, Cesare Beccaria, Voltaire, Denis Diderot, Jean-Jacques Rousseau, David Hume, Adam Smith i Immanuel Kant. Mnogi evropski vladari, među kojima su Katarina II, Josip II i Fridrik II, su pokušali primijeniti prosvjetiteljske ideje koje su postale poznate kao prosvijećeni apsolutizam. Nakon posjete Evropi, Benjamin Franklin i Thomas Jefferson su doprinijeli aktivnijoj naučnoj i političkoj raspravi što je dovelo do inkorporiranja prosvjetiteljskih ideala u Deklaraciju o nezavisnosti i Ustav SAD-a.

Najuticajnija publikacija prosvjetitelja je bila Enciklopedija. Objavljena je između 1751. i 1772. godine u trideset i pet tomova koje su sastavili Denis Diderot i Jean le Rond d'Alembert. To je pomoglo širenju ideje prosvjetiteljstva širom Evrope. Ostale publikacije su bile Voltaireov *Filozofski riječnik* i *Pisma na engleskom*, Rosseauev *O porijeklu nejednakosti* i *Socijalni ugovor*, te Smithov *Bogatstvo naroda* i Montesquiev *Duh zakona*. Prosvjetiteljske ideje su imale veliku ulogu u inspiraciji Francuske revolucije 1789. godine. Nakon revolucije, prosvjetiteljstvo se sukobilo sa protivničkim intelektualnim pokretom poznatim kao romantizam.

## Također pogledajte

* Filozofija
* Novovjekovna filozofija

## Reference

## Vanjski linkovi

*

Nedovršeni članak Prosvjetiteljstvo koji govori o **filozofiji** treba dopuniti. Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.
# Kladogram

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|   ▼ |

|  |  |
| --- | --- |
| Testudines   |
Kornjače |
|   |

 |
|   |
|   |

|  |  |
| --- | --- |
| Lepidosauria   |
Gušteri |
|   |
| Archosauria |

|  |  |
| --- | --- |
| Crocodylomorpha   |
Krokodili |
|   |
| Dinosauria |
Ptice |
|   |

 |
|   |

 |
|   |

**Primjer horizontalnog kladograma**

Dva okomita kladograma:
Predak je pri dnu
**Kladogram** je dijagramski prikaz filogenetskih veza i odnosa posmattranih taksona ili drugih jedinica posmatranja u kladistici. Pritom to nije filogenetsko stablo jer ne pokazuje kako su ili koliko preci povezani i/ili koliko su se potonji promijenili. Mnoga evolucijska stabla se, međutim, mogu rekonstruirati iz vjerodostijnih kladograma. Kladogram uključuje linije koje se granaju u različitim smjerovima i završavaju na tejedinicama posmatranja (grupama organizama).

Postoji više oblika kladogramâ, ali svi imaju grane koje se razgranavaju iz čvorišta prethodnih linija. Te linije se mogu pratiti unazad do čvorišnog mjesta iz kojeg polaze. Ta čvorišta predstavljaju hipotetičnu predačku skupinu (a ne stvarna bića) koja je, prema očekivanjima, imala kombinirana obilježja linija iznad njih. Pretpostavljeni predak bi mogao zatim otkriti tragove stvarnog evolucijskog pretka. Iako su se takvi klasični kladogrami stvarali uglavnom prema morfološko-anatomskim obilježjima, kasniji podaci dobijeni sekvenciranjem DNK i RNK i računarskom filogenijom danas se vrlo često primjenjuju, ugrađujući eventualne izmjene u ranije kladograme.

## Reference

## Također pogledajte

* Kladistika
* Kladus
* Bioinformatika
* Taksonomija
* Biosistematika
* Filogenetika
* Filogenetsko stablo
# Polifilija

Kladogram primata ispoljava **monofiletsku evoluciju** (majmuni su oznaćeni žutom bojom), **parafiletsku** (polumajmuni plavom bojom, uključujući crvene mrlje) i **polifiliju** (noću aktivni primati, lorisi i avetnjaci, crvena boja).
Filogenetičke grupe: monofiletski takson (žuta boja, grupa gmizavci i ptice) sadrži zajedničkog pretka i sve njegove potomke.
 Parafiletski takson (cijan, reptili) sadrži najbližeg zajedničkog pretka, ali ne sadrži sve njegove potomke.
Taksoni polifiletske grupe (kao što su sve toplokrvne životinje) ne objedinjuju najbližeg zajedničkog pretka svih njenih članova.

**Polifilija**, **polifiletičnost** ili **polifiletska evolucija** (grčki = mnogorasni, "mnogih rasa") odnosi se na evoluciju koja je obilježena pojavom jedne ili više homoplazija: konvergentni fenotipovi se vraćaju na prethodni izgled, ali nisu naslijeđeni od zajedničkih predaka. Naziv polifiletični koristi se za opisivanje više predačkih izvora, bez obzira na konvergenciju.

Naprimjer, toplokrvne životinje su se evolutivno odvojeno razvijale u precima sisara i precima ptica. Ostali primjeri polifiletskih grupa su protozoa, Lipotyphla, alge i beskičmenjaci.

Mnogi biolozi imaju za cilj da se kod grupisanja vrsta izbjegne grupna homoplazija, zbog čega je često cilj da se odstrane grupe za koje se utvrdi da su polifiletske. To je često stimulans za velike revizije klasifikacijskih sistema.

Istraživači koji su više u vezi s ekologijom nego sistematikom, mogu uzeti polifiletske grupe kao legitiman predmet proučavanja. Sličnosti u aktivnostima u okviru gljiva grupe *Alternaria*, naprimjer, mogu ih navesti na zaključak da je neka grupa valjan rod, dok posmatraju polifiliju.

## Polifiletske vrste

Vrste imaju poseban status u sistematici, kao jedna od uočljivijih osobina same prirode i kao osnovna jedinica klasifikacije. Obično se implicitno pretpostavlja da su vrste monofiletske (ili barem parafiletske). Međutim, hibridna specijacija nesumnjivo dovodi do pojave polifiletskih vrsta. Hibridne vrste su uobičajena pojava u prirodi, a posebno kod biljaka gdje poliploidija omogućava brzu specijaciju.

## Također pogledajte

* Konvergentna evolucija

## Reference

## Vanjski linkovi

* Funk, D. J., and Omland, K. E. (2003). "Species-level paraphyly and polyphyly: Frequency, cause and consequences, with insights from animal mitochondrial DNA" *Annu. Rev. Ecol. Evol. Syst.* **34**: 397–423. at ftp://137.110.142.4/users/bhhanser/Subspecies%20general%20literature/FunkEtal2003AnnuRevEcolEvolV34pp397-423.pdf
# Nukleinske kiseline

**Nukleinske kiseline** su složene organske makromolekule koje učestvuju u pohrani, prijenosu i ekspresiji genetičke informacije. To su linearni polimeri koji se sastoje od različitih nukleotida, odnosno monomera. Svaki nukleotid se sastoji od tri komponente:

* dušična baza,
* pentoza (petougljični šećer) i
* fosfatna grupa – ostatak fosforne kiseline, nastao njenom ugradnjom u ovaj složeni spoj, dajući mu kiselinski karakter.

Nukleotidi su međusobno povezani preko fosfatne grupe. Do uspostavljanja tzv. *3', 5' fosfodiesterske veze* dolazi reakcijom kondenzacije hidroksilnih grupa na suprotnim krajevima nukleotida. Sinteza zahtijeva energiju (nukleotidi u reakciju stupaju kao nukleozid-trifosfati) i informaciju (genetski određeni slijed koji čini postojeća molekula DNK). Nukleotidi se prepoznaju po principu uparivanja baza i vežu s obzirom na poredak komplemenata u predlošku.

Prema strukturi nukleotida, odnosno građi i funkciji polimera koje oni tvore, razlikujemo dva osnovna tipa njihovih jedinjenja; to su:

* dezoksiribonukleinska DNK- sadrži petougljični šećer dezoksiribozu, nosilac je genetičke informacije u jedru i reproducibilnim citoplazmatskim strukturama, može da sadrži i do 250 miliona nukleotidnih parova ; i
* ribonukleinska RNK kiselina - sadrži petougljični šećer ribozu; učestvuje u transkripciji i translaciji genetičke informacije tokom sinteze proteina; ne sadrži više od nekoliko hiljada nukleotida . Prema specifičnosti svoje funkcije razlikujemo slijedeće tipov RNK molekula:
	+ iRNK (eng. mRNA, *glasnička RNK*) – učestvuje u transkripciji genetičkog koda u jedru, prolaskom kroz jedrovu membranu u citoplazmi učestvuje u procesu translacije;
	+ rRNK (*ribosomska RNK*) – uz ribosomske proteine predstavljaju gradivne komponente ribosoma, organela na kojima se odvija sinteza proteina (translacija);
	+ tRNK (*transportna RNK*) – ima ulogu prijenosnika aminokiselina do ribosoma gdje učestvuje u sintezi polipeptidnih lanaca;
	+ ostale nekodirajuće RNK (mala nuklearna RNK - engl. *snRNA*, mikro RNK - *miRNK, mala posrednička RNK - engl. siRNA) .*

## Reference

## Također pogledajte

* Molekularna biologija
# Ernst Haeckel

| Ernst Haeckel |
| --- |
| Njemački zoolog i filozof |
| Rođenje |  (1834-02-16) 16. februar 1834. Potsdam, Njemačka |
| Smrt | 9. august 1919(1919-08-09) (85 godina) Jena, Njemačka |

**Ernst Haeckel** (Potsdam, 16. februar 1834. - Jena, 9. august 1919.), njemački zoolog i filozof.

Bio je profesor zoologije na Univerzitetu u Jeni, istaknuti i borbeni Darwinov sljedbenik. Dao je niz izvornih monografija o morskim beskičmenjacima. Postavio je teoriju gastreje, formulisao biogenetski zakon. Zacrtao je prve genealogije životinjskog carstva i postavio teoriju o nastanku života iz nežive tvari. Popularizator je evolucijske teorije. Poznat je osnivač ekologije koju je definisao kao ekonomiju prirode, istraživanje totalnih odnosa organizama prema organskoj i neorganskoj okolini i kao učenje o kompleksnim međuodnosima koji su uvjet borbe za opstanak.

## Također pogledajte

* Embriologija
* M. C. Escher
# Algologija

Morske alge na Hazards Bayu, *Freycinet National Park*, Tasmanija, Australija
**Algologija** ili (rjeđe) **fikologija** (grč φῦκος - *phykos* = morske alge + -λογία *-logia = nauka, znanje, učenje*) je oblast nauke o životu i često je shvaćena kao subdisciplina botanike.

Alge su važne kao primarni proizvođači u vodenim ekosistemima. Većina algi su eukariotski, fotosintetski organizmi koji žive u vlažnom okruženju. Razlikuju se od viših biljaka po nedostatku pravog korijena, stabljika ili lišća. Ne cvjetaju. Mnoge su vrste jednoćelijske i mikroskopske veličine (uključujući fitoplankton i druge mikroalge); mnoge druge su višećelijske u jednoj ili drugoj razvojnoj fazi, od kojih neki prerastu u velike dimenzije (na primjer, morska alga iz roda *Sargassum*).
Fikologija uključuje proučavanje prokariotskih oblika poznatih kao modrozelene alge ili cijanobakterije. Brojne mikroskopske alge se takođe javljaju kao simbionti u lišajevima.

Algolozi se obično fokusiraju na slatkovodne ili okeanske alge, a dalje unutar tih područja, bilo na dijatomeje ili mehke alge.

## Poznati algolozi

* Isabella Abbott (1919–2010)
* Carl Adolph Agardh (1785–1859)
* Jacob Georg Agardh (1813–1901)
* M. S. Balakrishnan (1917–1990)
* Elsie M. Burrows (1913–1986)
* Margaret Constance Helen Blackler (1902–1981)
* Elsie Conway (1902–1992)
* E. Yale Dawson (1918–1966)
* Giovanni Battista de Toni (1864–1924)
* Kathleen Mary Drew-Baker (1901–1957)
* Nathaniel Lyon Gardner (1864-1937)
* Robert Kaye Greville (1794–1866)
* Lena Tracy Hanks (1879–1944)
* Eifion Jones (1925–2004)
* Vasudeva Krishnamurthy (1921–2014)
* Friedrich Traugott Kützing (1807–1893)
* Marie Lemoine (1887–1984)
* Diane S. Littler
* Hans Christian Lyngbye (1782–1837)
* Carola Ivena Meikle (1900-1970)
* Irene Manton (1904–1988)
* Carl Nägeli (1817–1891)
* Lily Newton (1893–1981)
* Friedrich Oltmanns (1860–1945)
* William J. Oswald (1919–2005)
* George Frederik Papenfuss (1903–1981)
* Mary Parke (1908–1989)
* Franz Josef Ruprecht (1814–1870)
* William Albert Setchell (1864–1943)
* Paul Silva (1922–2014)
* Milton Sommerfeld (1940–2017)
* John Stackhouse (1742–1819)
* William Randolph Taylor (1895–1990)
* Vittore Benedetto Antonio Trevisan de Saint-Léon (1818–1897)
* Gavino Trono,
* Máirin de Valéra (1912–1984)
* Anna Weber-van Bosse (1852-1942)
* George Stephen West (1876-1919)
* Carl Ludwig Willdenow (1765–1812)

## Također pogledajte

* Poljoprivreda
* Alge

## Reference

## Vanjski linkovi

* Algae: The World's Most Important "Plants" video lecture by Russell Chapman from 2006.
* British Phycological Society
* International Phycological Society Arhivirano 3. 5. 2007. na Wayback Machine
* Algological Studies is an international journal of phycology which publishes peer reviewed scientific papers of international significance from the entire field of algology (phycology)
* AlgaeBase
* Seaweed Site
* ANSP Phycology Section Arhivirano 6. 9. 2019. na Wayback Machine
# Mikologija

*Calocera viscosa*
**Mikologija** je biološka grana čiji su predmet istraživanja gljive. Ime potiče od grčkih reči mykes - gljiva, i logos - nauka. Mikologija je multidisciplinarna, jer proučava građu, metabolizam, biohemiju, ekologiju, evoluciju i sistematiku gljiva, oslaljajući se na metode i rezultate i drugih bioloških disciplina.

## Historija mikologije

Mikologija je dugo bila pod okriljem botanike, gljive su sve to vrijeme smatrane biljnim organizmima. Prisustvo hitina i specijalne karakteristike gljiva nisu bile dovoljno ubjedljiv kontraargument stanovištu da su one biljke, jer vode sesilan način života. Prvi mikolozi bili su Elias Magnus Fries, Christian Hendrik Persoon, Anton de Bary i Lewis David von Schweinitz. Za razvoj mikologije naročito je zaslužan njihov veliki značaj kao parazita i eventualnog izvora novih antibiotika.

## Također pogledajte

* Patogene gljivice

Nedovršeni članak Mikologija koji govori o **biologiji** treba dopuniti. Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.
# Međunarodni kodeks nomenklature algi, gljiva i biljaka

Linnaeusova bašta (Uppsala)
Naslovna strana *Species Plantarum*, 1753.
**Međunarodni kodeks nomenklature algi, gljiva i biljaka** (eng. *International Code of Nomenclature for Algae, Fungi, and Plants*: ICN), koji je izveden iz **Međunarodnog kodeksa botaničke nomenklature** (eng. *International Code of Botanical Nomenclature*: ICBN) je skup pravila i preporuka koje uređuju formalno obilježavanje botaničkih imena, odnosno taksonomskih rangova kod biljaka, gljiva i još nekih grupa organizama, koje se "tradicijski smatraju algama, gljivama ili biljkama".(Preambula, paragraf 8)

Prvobitno ime je promijenjeno na Međunarodnom botaničkom kongresu u Melbourneu, 2011., kao dio *Melburnskog koda* koji je zamijenio *Bečki kod* iz 2005. godine. Kao i prijašnji kodovi, stupio je na snagu nakon što ga je Kongres ratificirao, u subotu 23. juna 2011.). Međutim, dokumentacija kodeksa se ne uređuje tako brzo, već je bilo potrebno izvjesno vrijeme neko vrijeme za uređivanje finalnog oblika. Preliminarni tekstovi članaka s najznačajnijim promjenama objavljeni su u septembru 2011. godine.

Za uzgajane biljke postoji posebni kodeks, Međunarodni kodeks nomenklature gajenih biljaka (eng. *International Code of Nomenclature for Cultivated Plants (ICNCP, Cultivated Plant Code)*.

## Također pogledajte

* Međunarodni kodeks zoološke nomenklature
* Taksonomija
* Taksonomski rang

## Reference

## Vanjski linkovi
# Tipska vrsta

**Tipska vrsta** (lat. *species typica*) u zoološkoj nomenklaturi je vrsta čije se ime smatra taksonomski trajno povezanim sa rodom ili podrodom, odnosno vrsta koja sadrži tipski biološki primjerak/(e) pripadajuće vrste. Sličan koncept upotrebljava se za nadrodovske rangove zvane tipski rod.

U botaničkoj nomenklaturi, ovi termini nemaju formalni status po kodesnoj nomenklaturi, ali se ponekad pozajmljuju iz zoološke nomenklature. U botanici, tipski rod je uzorak – primjerak (ili, rijetko, ilustracija), koji je ujedno i tipska vrsta. Vrsta koja ima taj tip može se nazvati tipskim rodom. Rangovi roda i porodice, koji su različite podgrupe ovih rangova, a i neka imena višeg ranga na osnovu imena roda, imaju takve tipove.
U bakteriologiji, za svaki rod označena je tipska vrsta.
Svaki imenovani rod ili podrod u zoologiji, bez obzira da li je ili ne danas priznat kao važeće ime, teoreijski je povezan s tipskom vrstom. U praksi, međutim, postoji zaostatak netipiziranih imena definiranih u starijim publikacijama, kada nije bilo potrebno da se navodi tip.

## Zoologija

Tipska vrsta je koncept i praktični sistem koji se koristi u klasifikaciji i nomenklaturi (imenovanju) životinja. Vrijednost "tipske vrste" leži u činjenici da je njeno ime "korijen" posebnog naziva roda. Kad god se takson koji sadrži više vrsta mora podijeliti u više od jednog roda, tipska vrsta automatski se dodjeljuje imenu originalnog taksona jednog od novih taksona, i to onom koji uključuje tipsku vrstu.
Termin "tipska vrsta" reguliran je u zoološkoj nomenklaturi u članu 42.3 Međunarodnog kodeksa zoološke nomenklature, koji defininira tipsku vrstu kao imenujući tip naziva roda ili podroda (imenujući naziv grupe, "tipska vrsta*)*

Tipska vrsta vezana je trajno za rod svojim formalnim imenom (generičko ime) davanjem samo jedne vrste unutar tog roda, za koji je trajno povezana (tj. rod mora uključivati vrstu ako nosi njeno ime). Naziv vrste zauzvrat je teorijski fiksan za tipski uzorak/primjerak.

Naprimjer, tipska vrste za puža roda *Monacha* je *Monacha cartusiana*. Taj rod sada se nalazi u porodici *Hygromiidae*. Tipski rod za nju je Hygromia.
Koncept tipske vrste u zoologiju uveo je Pierre André Latreille.

## Citiranje

U Međunarodnom kodeksu zoološke nomenklature navodi se da se obavezno mora citirati originalna (dvoimena) tipska vrsta. Član 67.1. *Astacus marinus* Fabricius, 1775 kasnije je bio označen kao tipska vrsta roda *Homarus*, koji joj je dao ime *Homarus marinus* (Fabricius, 1775). Međutim, tipska vrsta *Homarus* mora uvijek biti citirana upotrebom izvornog imena, tj. *Astacus marinus* Fabricius, 1775.

## Također pogledajte

* Tipski rod
* Holotip
* Paratip
* Tip

## Reference