Rikunarita-ORG/Wikinium huggingface dataset:
# Herpetologija

Vodozemac - žaba: *Bufo melanostictus*
Mužjak alpskog tritona (*Triturus alpestris*)
Ženka alpskog tritona
Gušteri: par zelembaća (*Lacerta viridis*) i zidni gušter (*Lacerta muralis*)
Gmizavac - zmija: poskok (*Vipera ammodytes*)
Omot knjige "The Snakes Of Europe", jednog od prvih akademskih tekstova o zmijama
**Herpetologija** (grč. ἑρπετόν - *herpeton* = puzeća životinja + -λογία – *logia* = znanje, učenje) je grana zoologije koja se bavi proučavanjem vodozemaca (žabe, krastače, salamandre, tritoni), i gmizavaca (uključujući zmije, guštere, crvolike guštere. kornjače i krokodile).

Batrahologija je subdisciplinarna herpetologija, koja proučava vodozemce.
Herpetologija se bavi poikilotermnim tetrapodima. Prema ovoj definiciji "herps" (ili ponekad "herptiles" ili "herpetofauna") isključuju ribe, ali to nije neuobičajeno za herpetološka i ihtiološka naučnih društava koja se okupljaju na objavljivanju zajedničkih časopisa i na konferencijama, u cilju razmjene ideja između istraživača u ovim oblastima. Jedna od najprestižnijih organizacija, *American Society of Ichthyologists i Herpetologists*, je primjer za to. Mnoga herpetološka društva postoje i danas, nakon što su formirana ona za promociju naučnog interesa za reptile i vodozemce, u zarobljeništvu i divljini.

Herpetologija nudi spoznaje čovječanstvu o ulozi vodozemaca i gmizavaca u globalnoj ekologiji, posebno zbog toga što su vodozemci često vrlo osjetljivi na promjene u okolišu, nudeći vidljivo upozorenje ljudima da se upravo dešavaju značajne promjene u prirodi.

Osobe sa strastvenim interesom za herpetologiju i koje drže različite reptile ili vodozemce često sebe nazivaju *herperi*.

*Herp* je narodni termin za gmizavce i vodozemce. To je izvedeno iz starog termina *herpetili*, s korijenima u Lineovoj klasifikaciji životinja, u kojoj su reptili i vodozemci svrstani zajedno u istu klasu. Postoji više od 6.700 vrsta vodozemaca i preko 9.000 vrsta gmizavaca. Uprkos modernoj taksonomskoj irelevantnosti, termin je uporan, posebno u nazivima herpetologija, kao naučna studije reptila i vodozemaca i *herpetoculture*, uzgoja reptila i vodozemaca u zarobljeništvu.

## Također pogledajte

* Biosistematika
* Gmizavci
* Vodozemci

## Reference
# Biologija čovjeka

**Biologija čovjeka** ili bioantropologija je interdisciplinarna oblast bioloških nauka, koja ispituje čovjeka u svjetlu međudjejstava mnogih i raznovrsnih oblasti kao što su:

* molekularna biologija,
* citologija,
* histologija,
* genetika,
* fiziologija
* evolucija,
* epidemiologija,
* ekologija,
* ishrana,
* populacijska genetika i
* ostale oblasti njegove biologije, te
* sociokulturni uticaji na njegovu biološku suštinu.

Ukratko biologija čovjeka je nauka čiji je predmet proučavanja čovjek kao biološko biće, a problem – njegova sveukupna biologija.

## Reference
# Mamalogija

Tigar (*Panthera tigris*)
**Mamalogija** je biološka, odnosno zoološka nauka o sisarima – klasi kičmenjaka koje karakterizira homeotermni metabolizam.

Mamalogija je također poznata i kao *mamaliologija*, *mastologija*, *teriologija* i *terologija*. Postoji oko 4.200 različitih vrsta životinja koje se smatraju sisarima.

Glavne grane koje proučavaju sisare suključuju njihovu evoluciju, taksonomiju i biosistematiku i tako, hijerarhijski silaznim redom, sve do molekulske biologije. Istraživači koji se bave mamalogijom zovu se mamalozi.

Mamalogija se grana u taksonomski orijentiranediscipline, kao što su:

* Primatologija (nauka o primatima)
* Cetologija (nauka o kitovima)
* Karnivorologija (biologija pripadnika reda *Carnivora*)
* Bovinologija (biologija goveda) itd.

## Također pogledajte

* Sisar
* Biosistematika

## Reference
# Neontologija

**Neontologija** je dio biologije koji se, za razliku od paleontologije, bavi životom (ili općenito, **sadašnjim**) organizmima. To je istraživanje **postojećih taksona** (podvrsta, vrsta, rod, porodica, red, razred, divizija / koljeno, carstvo) sa članovima koji su još živi, za razliku od toga kada su svi izumirli.

Na primjer:

* Los (*Alces alces*) je postojeća vrsta, a dodo (*Raphus cucullatus*) je izumrla.
* U grupi mehkušaca poznatih kao Cephalopoda, ima približno 600 postojećih, a 7.500 izumrlih vrsta.

Takson se može klasificirati kao izumro ako postoji opći konsenzus ili porvrda da više nema živih predstavnika. Isto se tako izmrli takson se može reklasificirati kao postojeći ako dođe do otkrića novih postojećih vrsta (*lazarus vrsta*) ili ako se ranije poznate postojeće vrste reklasificirajuju kao članovi taksona.

Neontološka evolucijska biologija ima vremensku perspektivu između 100 i 1.000 godina. Temelj neontologije oslanja se na modele prirodne selekcije i specijacije. Neontološke metode, u poređenju s evolucijskom paleontologijom, imaju veći naglasak na eksperimentima. Diskontinuiteti su češćisu u paleontološkim nizovima, nego u nentologiji, jer paleontologija uključuje izumrle taksone. Neontologija izučava organizme koji su zapravo prisutni i dostupni za prikupljanje i istraživanje.

## Reference
# Neuronauka

Nacrt Santiaga Ramóna y Cajal (1899) neurona u malom mozgu goluba
**Neuronauka** je naučna studija nervnog sistema ( mozak, kičmena moždina i periferni nervni sistem ) i njegovih funkcija. To je multidisciplinarna nauka koja kombinuje fiziologiju, anatomiju, molekularnu biologiju, razvojnu biologiju, citologiju, psihologiju, fiziku, informatiku, hemiju, medicinu, statistiku i matematičko modeliranje kako bi se razumjela osnovna i pojavna svojstva neurona, glije i neuronskih kola. Razumijevanje biološke osnove učenja, pamćenja, ponašanja, percepcije i svijesti Eric Kandel je opisao kao "epski izazov" bioloških nauka .

Opseg neuronauke se vremenom proširio i uključio različite pristupe koji se koriste za proučavanje nervnog sistema na različitim razmjerima. Tehnike koje koriste neuroznanstvenici su se enormno proširile, od molekularnih i staničnih studija pojedinačnih neurona do snimanja senzornih, motoričkih i kognitivnih zadataka u mozgu.

Tokom 20. vijeka, neuronauka je počela da se priznaje kao posebna akademska disciplina sama po sebi, a ne kao proučavanje nervnog sistema u okviru drugih disciplina. Eric Kandel i saradnici su naveli Davida Riocha, Francisa O. Schmitta i Stephena Kufflera kao ključne uloge u uspostavljanju polja. Rioch je započeo integraciju osnovnih anatomskih i fizioloških istraživanja sa kliničkom psihijatrijom na Institutu za istraživanje vojske Walter Reed, počevši od 1950-ih. Tokom istog perioda, Schmitt je uspostavio istraživački program neuronauke u okviru Odsjeka za biologiju na Massachusetts Institute of Technology, koji je spojio biologiju, hemiju, fiziku i matematiku. Prvi samostojeći odjel za neuronauku (tada se zvao Psihobiologija) osnovao je James L. McGaugh 1964. godine na Kalifornijskom univerzitetu u Irvineu . Potom je uslijedio Odsjek za neurobiologiju na Harvard Medical School, koji je 1966. osnovao Stephen Kuffler.

Kao rezultat sve većeg interesovanja za nervni sistem, formirano je nekoliko istaknutih neuronaučnih organizacija koje pružaju forum svim neuronaučnicima tokom 20. vijeka. Na primjer, Međunarodna organizacija za istraživanje mozga osnovana je 1961, Međunarodno društvo za neurohemiju 1963, Evropsko društvo za mozak i ponašanje 1968, i Društvo za neuronauku 1969. Nedavno je primjena rezultata istraživanja neuronauke dovela i do primijenjenih disciplina kao što su neuroekonomija, neuroedukacija, neuroetika, i neuropravo.

Tokom vremena, istraživanje mozga je prošlo kroz filozofsku, eksperimentalnu i teorijsku fazu, a rad na neuralnim implantatima i simulaciji mozga za koje se predviđa da će biti važni u budućnosti.

 Ljudski nervni sistem
Naučno proučavanje nervnog sistema značajno je poraslo tokom druge polovine dvadesetog vijeka, uglavnom zbog napretka u molekularnoj biologiji, elektrofiziologiji i kompjuterskoj neuronauci . To je omogućilo neuronaučnicima da proučavaju nervni sistem u svim njegovim aspektima: kako je strukturiran, kako radi, kako se razvija, kako kvari i kako se može promijeniti.

## Reference
# Ornitologija

**Ornitologija** je grana zoologije koja se bavi pticama. Između ostalih, tu spadaju fiziologija, taksonomija, ekologija i ponašanje (glasanje i selidbeno ponašanje) ptica. posebno polje rada ornitologije je i istraživanje ponašanja i puteva ptica selica, na primjer uz pomoć prstenovanja. U novije vrijeme se ornitologija povezuje sa zaštitom ptica, odnosno zaštitom prirode.

Limosa fedoa koji se prstenuje radi proučavanja migracije ptica
**Ornitologija** je grana zoologije koja se bavi proučavanjem ptica. Nekoliko aspekata ornitologije razlikuje se od srodnih disciplina, dijelom zbog velike vidljivosti i estetske privlačnosti ptica. To je također bila oblast sa velikim doprinosom amatera u smislu vremena, resursa i finansijske podrške. Studije o pticama pomogle su da se razviju ključni koncepti u biologiji uključujući evoluciju, ponašanje i ekologiju kao što su definicija vrsta, proces specijacije, instinkt, učenje, ekološke niše, cehovi, biogeografija ostrva, filogeografija i očuvanje.

Rano istraživanje ptica fokusiralo se na kolekcionarske predmete kao što su jaja i gnijezda.
Kvinarski sistem klasifikacije ptica po Swainsonu
Tehnike očuvanja ptica
Morfometrijska mjerenja ptica su važna u sistematici.
Istraživač mjeri divljeg djetlića. Desna noga ptice ima metalnu identifikacionu oznaku.
## Reference

 Ornitologija na Wikimedia Commonsu
# Patologija

Patologija
**Patologija** (porijeklom iz grčkih riječi **πάθος** - *pathos*: bol, patnja, osjećaj i **λόγος** - *logos*:riječ, misao, nauka) je dio medicinske nauke koja kroz teoriju, a i u praksi proučava bolesti, mane, abnormalnosti i disfunkcije koje mogu pogoditi jedan zdravi organizam. Kao dio medicinske prakse, patologija se bavi proučavanjem i dijagnozom stukturnih i funkcionalnih promjena na ćelijama, tkivima i organima koji su zahvaćeni izvjesnim vrstama bolesti.

Jedina metoda otkrivanja uzroka smrti u počecima je bila autopsija, koja je u srednjevjekovnom dobu bila strogo zabranjena od strane Crkve. Tek polovinom XVIII vijeka se pojavljuju prvi radovi na temu izolovanih organa i njihovih disfunkcija uzrokavanih bolestima. Nešto kasnije, njemački patolog Rudolf Virchow svojim aforizmom "**omnis cellula ex cellula**" postavlja novu teoriju, po kojoj se uzrok raznih oboljenja nalazi nešto dublje, u osnovnim jedinicama organizma - ćelijama.

Moderne dijagnostičke metode i oprema pomognuta kompjuterima uveliko olakšavaju utvrđivanje uzroka i prepoznavanje bolesti.Pored toga, patologija se služi anamnestičkim podacima koje tretiraju specijalisti iz histologije (histopatologija), mikrobiologije, citologije (citopatologija), molekularne biologije, imunologije, kliničke biohemije, radiologije i drugih medicinskih grana.

## Istaknuti patolozi

* Giovanni Battista Morgagni
* Rudolf Virchow
* Robert Koch
* Louis Pasteur

## Također pogledajte

* Epidemiologija

## Reference

## Vanjski linkovi
# Farmakologija

Područja farmakologije
**Farmakologija** (Grčki: *pharmakos, pharmacon (φάρμακον)* - lijek, *logos* (λόγος) - nauka) je nauka o međudjelovanju lijeka i organizma.

Ugrubo, možemo je podijeliti na:

1. farmakokinetiku
2. farmakodinamiku

Poddiscipline su:

* Klinička farmakologija
* Psihofarmakologija
* Toksikologija
* Teorijska farmakologija

Farmakologija nije isto što i farmacija, iako se ova dva termina vrlo često miješaju.

## Historija

Prvi put se kao naučna disciplina pominje u 19. vijeku. U početku, farmakologija se isključivo bavila proučavanjem djelovanja uglavnom biljnih ekstrakta. Naime, prvi farmakolozi su se bavili najviše biljnim lijekovima (strihinin, digitalis) od kojih se mnogi i danas koriste. Početkom 20. vijeka dolazi do revolucije u farmakologiji odkrićima koja su imala ogroman značaj. Pojavljuju se novisintetski lijekovi. Paul Ehrlich je odkrio da se neka jedinjenja arsena mogu koristiti u tretmanu sifilisa, Gerhard Domagk odkriva prve antibakterijske lijekove, sulfanomide, potom razvoj penicilina u drugom svjetskom ratu i mnoga drua otkrića.
Danas je farmkologija moderna i razvijena nauka, sa velikim brojem poddisciplina, a farmakološka industrija predstavlja jedan od unosnijih poslova.

## Također pogledajte

* Lijek
* Medicinska hemija
* Placebo

## Reference

## Vanjski linkovi

* American Society for Pharmacology and Experimental Therapeutics
* British Pharmacological Society
* International Conference on Harmonisation
* US Pharmacopeia
* International Union of Basic and Clinical Pharmacology
* IUPHAR Committee on Receptor Nomenclature and Drug Classification Arhivirano 23. 3. 2019. na Wayback Machine
* IUPHAR/BPS Guide to Pharmacology
# Primatologija

**Primatologija** proučava primate, time predstavljajući prilično raznovrsnu disciplinu; primatolozi se mogu naći na odsjecima za biologiju, antropologiju, psihologiju, kao i na mnogim drugim. U bliskoj je vezi sa fizičkom antropologijom, koja je primatologija roda *homo*, naročito *homo sapiens*.

Moderna primatologija je veoma raznovrsna nauka. Ona obuhvata istraživanja koja se protežu od anatomskih poručavanja preteča primata i terenskih proučavanja primata u njihovoj prirodnoj životnoj sredini (habitatu, do eksperimenata iz životinjske psihologija i jezika čovjekolikih majmuna. Primatologija je uveliko osvijetlila osnovna ljudska ponašanja kao i prastaro porijeklo tih ponašanja.

## Također pogledajte

* fizička antropologija
* biologija

## Vanjski linkovi

* World Directory of Primatologists
* Primatologist Biographies
# Proteomika

Robotska priprema uzoraka za masenu spektrometriju.
**Proteomika** je istraživanje proteina u velikim razmerima sa osobitim fokusom na njihovu strukturu i funkcije. U praksi, to je interdisciplinarno i preklapajuče područje genomike i bioinformatike, odnosno biologije i hemije.

Proteini su vitalni sastojci živih organizama, bilo kao gradivni ili katalizatori životnih reakcija i procesa. Glavne su komponente fizioloških metaboličkih puteva u ćelijama. Termin *proteomika* je formuliran 1997. po analogiji sa pojmom genomika, koja proučava genome. Termin *proteom* je mešavina reči prote**in* i *gen**om, koju je skovao Mark Vilkins 1994.

Proteom je sveukupni set proteina koji neki organizam proizvodi ili modificira. Njegov sadržaj temporalno varira, u zavisnosti od različitih uvjeta, odnosno stresova kojima su ćelije i/ili organizam izloženi. Proteomika je interdisciplinarno područje koje je u znatnoj mjeri oformljeno na temelju istraživanja u okviru razvoja Projekta ljudskog genoma. Obuhvata naučna istraživanja i objašnjenja proteoma u sveobuhvatnoj intracelularnoj proteinskoj konstelaciji i strukturi i njegovom jedinstvenom sinergističkom djelovanju. Imajući to u vidu, proteomika je značajna komponenta funkcionalne genomike.

Iako se termin *proteomika* općenito odnosi na eksperimentalnu analizu proteina velikih razmera, istovremano se upotrebljava i za prečišćavanje proteina i masenu spektrometriju.

## Reference

## Također pogledajte

* Genomika
* Genom
* Protein

## Vanjski linkovi

*  UNSW Staff Bio: Professor Marc Wilkins.
* Proteomics na Curlie
# Toksikologija

**Toksikologija** se definiše kao grana nauke koja proučava otrove, gdje se pod otrovom smatra supstanca koja daje štetne efekte na živi organizam. Toksikologija također uključuje i proučavanje štetnih efekata koji su uzrokovani fizičkim pojavama, kao npr. zračenje, buka, itd. Riječ toksikologija je nastala od latinske riječi *toxicus* (otrovno), a ona je nastala of grčke riječi *toxikόn*, koja se odnosila na otrov u koji su se uranjale strijele.

Mathieu Orfila se smatra ocem moderne toksikologije, koju tretira 1813. u svom djelu **Traité des poisons**, također poznatom i kao **Toxicologie générale**.
## Osnovni pojmovi

* Doza – količina toksične supstance unesena u organizam u određenom vremenskom intervalu
* Akutna ekspozicija – ekspozicija u kratkom vremenskom intervalu (manjem od 24 sata)
* Subakutna ekspozicija – ekspozicija u trajanju od nekoliko sedmica do jednog mjeseca
* Subhronična ekspozicija – ekspozicija koja se ponavlja u dužem vremenskom intervalu (za testiranje na životinjama 1 – 3 mjeseca)
* Hronična ekspozicija – ekspozicija u dugom periodu (više od tri mjeseca)
* Akutna toksičnost – neželjeni efekti koji se manifestuju u kratkom vremenu nakon ekspozicije
* Hronična toksičnost – permanentni ili dugotrajni neželjeni efekat, koji se manifestuje nakon ekspozicije
* Rizik – mjera ili vjerovatnoća nastajanja toksičnih efekata nakon ekspozicije

### Veza između doze i toksičnosti

Najvažniji kriterij koji se odnosi na toksičnost je *doza*, odnosno količina supstance kojoj je organizam izložen. Pojam **LD50** (letalna doza 50%) odnosi se na dozu toksične supstance, koja ubija 50% testne populacije (npr. štakora). Obično se izražava kao masa supstance po masni testnog subjekta (npr. grami supstance po kilogramu tjelesne mase).

Davno je zabilježeno da, zavisno od doze, svaka supstanca može biti i otrov i/ili lijek:

> Sve supstance su otrovi; nema nijedne da nije otrov. Prava doza diferencira otrov od lijeka...
>
>
>

Paracelsus (1493. – 1541.)

## Toksikološke discipline

 Toksikologija
Toksikologija je nauka koja koristi znanja iz drugih naučnih disciplina, kao npr. fiziologija, biohemija, patologija, farmakologija, itd. Može se podijeliti na sljedeće tri discipline: deskriptivna toksikologija, istraživačka (mehanistička) toksikologija i primijenjena toksikologija.
*Deskriptivna toksikologija* identificira moguću akutnu i hroničnu toksičnost, kao npr. genotoksičnost, reproduktivni, teratogeni i kancerogeni potencijal testirane supstance. *Istraživačka ili mehanistička toksikologija* proučava način na koji toksični agens uzrokuje biohemijske i fiziološke promjene u ćeliji ili tkivu, koje uzrokuju štetne efekte. *Primijenjena toksikologija* se bavi proučavanjem upotrebe hemikalija u nelaboratorijskim uslovima. Ova oblast ima i svoje poddiscipline: forenzička, klinička, okolinska, okupaciona (radna) toksikologija.

## Također pogledajte

* Otrov
* Intoksikacija
* Trovanje
* Toksičnost
* Toksin

## Reference
# Prostor

**Prostor** je jedan od najvažnijih pojmova prirodne filozofije, fizike, matematike i likovnih umjetnosti. U najopćenitijem smislu prostorom se bavi topologija. Postoji više vrsta i značenja prostora.

Desnoruki trodimenzionalni Kartezijanski koordinatni sistem koji se koristi za označavanje položaja u prostoru.
**Prostor** je bezgranični trodimenzionalni opseg u kojem objekti i događaji imaju relativnu poziciju i smjer. U klasičnoj fizici, fizički prostor se često zamišlja u tri linearne dimenzije, iako ga moderni fizičari obično smatraju, s vremenom, dijelom bezgraničnog četverodimenzionalnog kontinuuma poznatog kao prostor -vrijeme. Smatra se da je koncept prostora od fundamentalnog značaja za razumijevanje fizičkog univerzuma. Međutim, nastavlja se neslaganje između filozofa oko toga da li je on sam entitet, odnos između entiteta ili dio konceptualnog okvira.

Rasprave o prirodi, suštini i načinu postojanja prostora datiraju iz antike; naime, na rasprave poput Platonovog *Timaeja* ili Sokrata u njegovim razmišljanjima o onome što su Grci nazivali *khôra* (tj. "prostor"), ili u Aristotelovoj *fizici* (Knjiga IV, Delta) u definiciji *toposa* (tj. mjesta), ili u kasnijoj "geometrijskoj koncepciji mjesta" kao "prostora kao proširenja" u Raspravi *o mjestu* ( *Qawl* *fi al-Makan* ) arapskog polimatičara Alhazena iz 11. stoljeća. Mnoga od ovih klasičnih filozofskih pitanja razmatrana su u renesansi, a zatim preformulisana u 17. veku, posebno tokom ranog razvoja klasične mehanike. Po mišljenju Isaka Njutna, prostor je bio apsolutan – u smislu da je postojao trajno i nezavisno od toga da li je u prostoru bilo materije. Drugi prirodni filozofi, posebno Gottfried Leibniz, mislili su umjesto toga da je prostor zapravo skup odnosa između objekata, datih njihovom udaljenošću i smjerom jedan od drugog. U 18. vijeku, filozof i teolog George Berkeley pokušao je da opovrgne „vidljivost prostorne dubine“ u svom *Eseju ka novoj teoriji vizije* . Kasnije je metafizičar Immanuel Kant rekao da koncepti prostora i vremena nisu empirijski izvedeni iz iskustava vanjskog svijeta – oni su elementi već datog sistematskog okvira koji ljudi posjeduju i koriste za strukturiranje svih iskustava. Kant je iskustvo "prostora" u svojoj *Kritici čistog razuma označio* kao subjektivnu "čistu *apriornu* formu intuicije".

U 19. i 20. veku matematičari su počeli da ispituju geometrije koje nisu euklidske, u kojima je prostor zamišljen kao *zakrivljen*, a ne *ravan* . Prema općoj teoriji relativnosti Alberta Ajnštajna, prostor oko gravitacionih polja odstupa od euklidskog prostora. Eksperimentalni testovi opće relativnosti potvrdili su da neeuklidske geometrije pružaju bolji model za oblik prostora.

## U matematici

* Euklidov prostor
* Neeuklidov prostor
* Riemannov prostor
* Neriemannov prostor
* Topološki prostor
* Metrički prostor
* Normirani prostor
* Unitarni prostor
* Vektorski prostor

## Ostale podjele

* Fizički prostor
* Filozofski prostor
* Kibernetski prostor
* Apsolutni i imaginarni prostor
* Prostor (likovna umjetnost)

## Također pogledajte

* Kosmologija
* Opća teorija relativnosti

## Reference
# Tubulinea

| Tubulinea |
| --- |
| *Amoeba proteus* |
| Sistematika |
| Potkoljeno | Lobosa |
| Razred | **Tubulinea** |
| Sarcodina (subclass)
  Tubulinida
    Amoebidae
    Hartmannellidae
   Leptomyxida
   Arcellinida
 Uncertain placement
    Echinamoebidae
    Trichosidae |

**Tubulinea** je glavna grupa Amoebozoa, uključujući većinu poznatijih rodova ameba, kao što su *Amoeba*, *Arcella*, *Difflugia* i *Hartmannella*

## Obilježja

Za vrijeme kretanja većina Tubulinea ima grubo cilindrične oblike. Formiraju ili proizvode brojne cilindrične pseudopodije. Svaki cilindar napreduje pomoću središnjeg toka zrnaste citoplazme, bez subpseudopodija. To ih razlikuje od ostalih ameboidnih skupina, iako u nekih članovi to nije uobičajeni način kretanja.

## Klasifikacija

Odnose u ovom razredu pretpostavili se neki biolozi, poput Jahna, koji su sve amebe s granuliranom pseudopodijama , grupirali skupn, ali je većina podijelila loboze amebe na testatne Testacealobosia i gole Gymnamoebia. Ove su kasnije smatrane polifiletskim, ali molekulsko filogenetsko stablo, prema Bolivar *et al.* identificirala je jezgarnu monofiletnu podskupinu. Naknadne studije pokazale su da testatne amebe pripadaju istoj grupi koja je tako preimenovana u Lobosea *sensu stricto*. ili Tubulinea.

* *Amoeba proteus*
* *Chaos* sp.
* *Arcella* sp.
* *Trichosphaerium sieboldi*

## Također pogledajte

* Amoebozoa

## Reference
# Malawimonadidae

| Malawimonadidae  |
| --- |
| *Malawimonasms jakobiformis* |
| Sistematika |
| Koljeno | **Neolouka** |
| Razred | **Malawimonadea** |
| Red | **Malawimonadida** |
| Porodica | **Malawimonadidae** |
| * *Malawimonas*
 |

**Malawimonadidae** je eukariotska porodica.

To je skupina malih bičastih protozoa, malih životinjaa van slatke vode ili tla, površno sličnih rodu *Carpediemonas*, iako nisu u uskoj vezi. Imaju tipsko mitohondrijsko disanje i diskoidne grebene, dva kinetosoma, zadnji bič s ventralnom lopaticom (*Malawimonas* ) ili na dvije suprotne strane (*Gefionella*).

Uključeni su u skupinu Excavata, iako njihovi odnosi sa ostatkom grupe i kladusa nisu jasni. Nedavno je sugerirana veza s rodom *Collodictyon* iako postoji bliskost sa Metamonada u redefiniranoj grupi koja se zove Loukozoa.

## Taksonomija

* Koljeno Neolouka Cavalier-Smith 2013
	+ Razred Malawimonadea Cavalier-Smith 2003
		- Red Malawimonadida Cavalier-Smith 2003
			* Porodica Malawimonadidae O’Kelly & Nerad 1999
				+ Rod Malawimonas O’Kelly & Nerad 1999
					- Vrsta *M. californiana*
					- Vrsta *M. jakobiformis* O’Kelly & Nerad 1999

## Reference

## Vanjski linkovi