Samtalet i föregående kapitel hade egt rum under mamsell Deboras vanliga aftonpromenad med Blenda , och de återkommo just så att de mötte husmodern i förstugan . ” Hvad håller du under shalen , barn ? ” frågade hon , och såg med temligen stora ögon på Blendas rodnande kind . Utan ett ord räckte den unga flickan fram en bok . Under det tant Regine Sofie runkade på hufvudet och hotande upplyfte pekfingret , tog hon likväl boken i hand . ” Hvad är det här för slag . . . Ke . . Kenil . . worth – nå , gud förlåte dig , din slinka , som förnöter den tid , hvarunder du skall hemta luft till kropp och själ , på tocket der otyg . . jag trodde dig bättre , det kan jag säga ! ” ” Goda tant , när jag har en fristund , bör jag ju få göra den så njutningsrik som möjligt . ” ” Menar du det ? ” ” Ack ja , och om tant visste hur skönt det är att , när jag sitter i lilla bersåen , få roa mig med läsning , skulle tant visst icke misstycka min sysselsättning . Dessa historiska tilldragelser äro alldeles nya för mig . ” ” Historiska – jo , vackra historier : bara kärleksglam ! ” ” Åh nej , lilla tant , det är helt annat – åtminstone mycket annat . ” Ett hemlighetsfullt tecken , som mamsell Debora gjorde bakom Blenda , föranledde den värda tanten att icke längre fortsätta förhöret . ” Gå då , barn ! ” hette det . ” Jag skall sjelf sedan titta på den der luntan . ” Blenda var ej sen att efterkomma tillsägelsen . Hon brann af längtan att ännu en stund få sysselsätta sig med lord Leicester , den sköna Amy Robsart och intrigerna vid drottning Elisabeths hof . ” Hvad står Debora och grimaserar för , när jag examinerar systerdotter min ? ” frågade matmodern , då hon med sin hus- och sällskapsmamsell inkommit i sängkammaren . ” Jo , jag hade nog min goda mening , och det var denna : frun borde låta henne sitta och bäst hon ville försänka sig i sina historier . ” ” Är Debora tokig ? ” ” Så länge hon har ögonen i boken , ser hon ingenting annat . ” ” Aha ” , utbrast tant Regine Sofie , ” krypskyttarna ha kanske kommit på spåret ? ” ” Det är icke så utan det , men bara en , ehuru det visst kan vara alldeles tillräckligt . ” ” Hvilkendera ? ” ” Han som ingen biljett har lemnat . ” ” Hvar har han synts ? ” ” Jag har två eller tre aftnar – fast jag aldrig begrep att det skulle betyda något – hört att någon spatserat på andra sidan planket , men då det är så högt att man icke kan se öfver det , har jag icke ens tänkt ditåt . ” ” Nå ? ” ” Jo , i afton blef jag uppmärksam , ty bäst som hon , den lilla beskedliga varelsen – sedan hon gjort några slag upp och ned – satt sig tillrätta i bersåen med boken i hand , och jag gått en bit åt sidan , började det knacka på planket . . . ” ” Skönt – jag ville bara att det hade varit jag ! ” ” Den som stod på andra sidan , inbillade sig väl att jag var ett godt stycke ur vägen , ty när fröken fortfor att läsa utan att ge akt på något , förnyades knackningen starkare och den gången åtföljd af sakta hostningar . Men då gick jag hastigt fram , tittade genom springan och kände igen mannen , som också kände igen mig . ” ” Nå , hvad gjorde han då ? ” ” Han dröp af så fort han kunde . ” ” Flickan är vacker som en dager och utsatt för stora frestelser ! Jag ville önska , vet hon , Debora , jag ville just af hjertat önska att jag kunde sätta henne i godt och säkert skydd – och hvem vet . . hm . . nog fins det karlar , det har man väl sett , som icke sätta rikedomen först . ” Mamsell Debora trodde att hon icke kunde tillåta sig att förstå häntydningen , ja , hon ansåg det vara nära nog en pligt att icke göra det . Hon , som kände de inre slägtförhållandena , och så mycket höll af dottern till sitt gamla herrskap , kunde ej tänka sig vara medveten af en plan , hvilken , om det verkligen blefve en plan , oberäkneligt , ja kanske oläkligt , skulle såra den stolta Henriette – mamsell Debora visste nog , enligt sin egen förmening , hvar skon klämde . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . Samma afton begärde fru Regine Sofie att få ned ” historieboken ” . Men sedan hon bläddrat hit och dit i den och icke stött på något opassande kärleksglam , utan tvertom råkat finna många saker , som läto kloka , allvarsamma och ärbara på allt sätt , lemnade hon ” luntan ” tillbaka åt Blenda med tillåtelse att alltid få läsa i den , när hon var i trädgården . Vid samma tillfälle underrättades vår hjeltinna äfven om den lycka hon nästa dag hade att vänta – en lycka , som likväl på intet sätt tjusade henne , ty Henriettes kalla och högdragna öfvermod smärtade hennes känsliga sinne . Men det förstås att Blenda icke vågade visa detta . Morgonen kom , solklar , frisk och herrlig på allt sätt . Resan var utsatt till klockan half 12 . Vid det bästa lynne , hvari hon på länge varit , började tant omkring 10-tiden plocka fram ur byråen några småsaker , som voro ärnade åt ” barnet ” , då mamsell Debora hastigt kom in och med en nästan häpen min berättade att ” herrn bakom planket ” eller handelsexpediten A. , som han kallade sig , anhöll att få tala med fru Thorman . ” Nå , det kan jag säga – jag ville just önska att han komme och beklagade sig för det han icke får besöka syster min ! Bed honom vara god och fritt stiga in ! ” Med ett utseende , som tillkännagaf att hon icke ärnade låta besegra sig , trädde vår tant straxt härefter ut i förmaket . Efter några ögonblick kom från andra sidan den person , som begärt audiensen . Herr A. egde en hygglig figur och en min af sjelfförtroende , som befriade hans uppträdande från all förlägenhet . Med största ledighet helsade han värdinnan , som satte på sig glasögonen för att kunna rätt betrakta sitt främmande . ” Jaså , det är herrn som har ärende till mig – sitt ner , sitt ner ! ” ” Ehuru obekant har jag tagit mig friheten att i anledning af en omständighet , som jag skall ha äran . . . men jag hoppas att jag icke kommer olägligt ? ” ” Hm , hvad den saken rör , är det väl både si och så , ty först och främst är det under gudstjensten , och se ’ n hade jag ärnat fara ut till landet just nu på förmiddagen . ” ” Jag är ganska ledsen att jag valt denna mindre passande tid , men det var af en nödtvungen orsak . Jag skall emellertid icke uppehålla mer än några minuter . ” ” Så mycket bättre ! ” ” Det hände i går afton , då jag stod . . spatse . . . med ett ord . . ” ” Vidare , vidare ! ” ” . . då jag befann mig på andra sidan om fru Thormans trädgård . . . ” ” . . och då herrn knackade i planket för att väcka min systerdotters uppmärksamhet . . ” ” Ack ! ” ” . . att det ej bar bättre till , än att det blott var min gamla husmamsell som gaf akt på signalen och tittade ut ! ” ” Jag var säker ” , svarade herr A. med ett småleende , som visade att han redan hemtat sig , ” att frun icke skulle vara mindre väl underrättad . Men just den omständigheten att jag sjelf kommer hit , för att bekräfta sanningen af den influtna rapporten , torde vara ett tillräckligt öfvertygande bevis att mina afsigter äro hederliga . ” ” Jag vet icke om det ligger något hederligt i att spionera på en stackars flicka och skaffa henne i vanrykte – ty om någon af grannarna gått förbi , så hade det icke varit svårt att gissa till meningen med herrns knackningar . ” ” Om detta , min bästa fru , var en oförsigtighet å min sida , så tvangs jag ju dertill , då jag icke på något sätt kunde få träffa fröken . ” ” Men hvad vill herrn henne då ? ” ” Jag vill bemöda mig om att fängsla hennes tycke , ty hon har i högsta grad fängslat mitt ; och ehuru det icke var min afsigt att efter en så kort bekantskap förklara mig , ser jag mig likväl tvungen dertill , för att befrias från alla misstankar . ” ” Såså , herrn vill gifta sig med barnet – hvad har då herrn att gifta sig på ? Kan herrn visa att herrn är i tillfälle att försörja en hustru ? ” ” Jag kan det icke för det närvarande , men inom två , högst tre år eger jag tillfyllest för att , med det jag redan samlat , kunna underhålla familj ; och då både jag och fröken äro unga , har jag trott att ett par års väntan icke kunde blifva något hinder för mina önskningars uppfyllande . ” Fru Regine Sofie hostade . ” Jag skall säga herrn rent ut min tanke , och det är den att herrn ger sig till tåls med frieriet tills herrn är färdig att gifta sig ! ” ” Och hvarför det ? ” ” Långa förlofningar , med kurtis , missämjor , försoningar och tåcket der , äro icke helsosamma för den , som bör ha friska tankar på arbetet . ” ” Min värdaste fru Thorman , ingenting i verlden är väl vanligare än en två eller tre års förlofning – dessutom begär jag icke frökens ja nu genast : allt hvad jag anhåller om , är att någongång få träffa henne i hennes tants hus . Jag , som ständigt reser , är icke oftare i Stockholm än tre eller fyra gånger om året , och det blir således icke mycket tillfälle till någondera delen af hvad fru Thorman tycks befara . ” ” Det är hederligt och anständigt taladt det der , jag säger icke annat . Jag skall väl fråga Blenda då , om hon har något nöje af att herrn kommer hit ibland . Medger hon det , så tillkommer det icke mig att förhindra saken , och herrn skall då vid sina tillfällen i min eller någon annans närvaro få språka med flickan , utan att likväl något bindande derföre skall vara sagdt . . Emellertid tänker jag göra mig underrättad om herrn ; och om herrn vill lyss hit på tisdagen , skall jag vidare ge besked . ” Sedan giftermåls-kandidaten gifvit hänvisning på flere personer , som kunde vitsorda hans karakter och lefnadsomständigheter , steg tant upp och nickade sitt farväl åt handelsexpediten , hvars belåtna anlete tillkännagaf en man , som redan med ena foten stod i himlens förgård . Han drömde ej ens om ett afslag .