Efter lektionens slut och lärarens bortgång , kastade sig Blenda , med ett utbrott af den inneboende , för en stund qväfda hänryckningen , i sin gamla väninnas armar . ” Ack , goda tant , tala med mig om honom – hvartill denna förbehållsamhet ? ” ” Han har ju önskat det ! ” ” Men numera kan han hvarken önska eller fordra det , då han sjelf visat sig här ! ” ” Jag har också ingenting emot att tala om honom , blott du icke begär att jag skall besvara vissa frågor , öfver hvilka jag ej har rättighet att yttra mig . ” ” Nej , jag vill icke , jag behöfver till och med icke göra några frågor som kunna sätta tant i bryderi – jag vet ju mycket mer än han tror . ” ” Åh , hvad vet du då ? ” ” Det vigtigaste ! ” ” Och det är ? ” ” Jag kunde svara med fyra ord : att jag älskar honom – ty det är verkligen det vigtigaste . . icke sant ? ” ” Jo , visserligen – men dernäst ? ” ” . . är det vigtigaste att jag vet hvem som begått den stölden att knipa bort mitt hjerta . ” ” Din lilla toka , du är på villostråt ! ” ” Visst icke ! ” ” Jo , ganska visst – jag vet genom honom sjelf att du tror dig känna hans namn och ställning . . . ” ” Nå ? ” ” Men du känner intetdera ! ” ” Tant bedrager sig . ” ” Det är tvertom du som äflas att bedraga dig sjelf – jag vill slå vad att du inbillar dig att han är en ganska hög person ? ” Blendas rodnad förrådde tillräckligt hennes mening angående detta ämne . ” Jo jo ” , återtog gumman Gyllenhake , som ganska väl syntes förstå detta slags svar , ” jag visste väl att jag hade rätt . . . stackars barn ! ” ” Men . . . ” ” Se så , inga undflykter – du ser i honom en man , vid hvars sida du kan vänta dig att få inträda i de förnämasta kretsar ? ” ” Ja , jag tillstår det . ” ” Och jag svarar ännu en gång , att du bedrager dig och att du ovillkorligt och för alltid bör förkasta denna oförnuftiga fantasi ! ” ” Ingenting ” , svarade Blenda beslutsamt , ” skall emellertid förmå rubba min öfvertygelse ! Hvartill dessa försök att inbilla mig motsatsen tjena , vet jag ej – men jag vet , att , om jag än icke med mina egna ögon sett och med mina egna öron hört att han är en man af rang , jag ändå skulle hafva trott det . . så säkert litar jag på instinkten ! ” ” Jag säger dig , min lilla fröken , att din inbillning är så fabulös , att du sjelf utgör en hel fabel , och en gång skall du , liksom jag nu , skratta åt din narraktighet . . . Likväl måste jag allvarsamt underrätta dig om en sak . . . ” ” Hvilken då ? ” ” . . att du öfver all beskrifning sårar den , som en dag önskar erhålla dig till sin maka ! ” ” O , min gud , sårar jag honom ? ” ” Det är ju helt naturligt , då du icke vill se hans eget värde , utan blott det , som du sjelf förlänar honom . ” ” Säg för all del icke så ! ” ” Jag skall tvertom säga ännu mer : jag skall varna dig för att genom denna envisa chimêre för alltid stöta honom tillbaka ! Är det icke för honom ett lidande , tror du , och ett ganska svårt lidande ändå , att nödgas föreställa sig det du gör din kärlek och er samfälda lycka beroende af hans yttre ställning i lifvet ? ” ” Men , min gud , icke gör jag det ? ” ” Är det säkert ? ” ” Ja , utan all fråga ! ” ” Således – om han hette Larsson . . Pettersson . . Lundgren eller bure något annat lika aktningsvärdt , men mindre klingande namn . . . ” Blenda skiftade färg . ” Icke heter han Larsson . . . ? ” ” Hvarför icke ? ” ” Men det är ju afskyvärdt ! ” ” Afskyvärdt – det måtte jag säga . . . jag kände en häradshöfding med domsaga , som hette Larsson , och han var en ganska älskvärd karl . . . Men tycker du bättre om att heta fru Pettersson , så icke mig emot ! ” ” Jag är icke angelägen att heta hvarken det ena eller andra ! ” svarade Blenda skrattande . . . ” Och jag slipper det nog . ” Hon hade redan återhemtat sig efter tants elaka skämt . ” Du är ohjelplig , ser jag ! ” återtog gumman Gyllenhake , och satte för första gången på sig en min af sträng värdighet . ” Tror du att jag ens på skämt skulle vilja så ihärdigt vidhålla en osanning ? ” ” Om . . om han bedt . . . ” ” Han har ej bedt mig om något annat än att i allt hvad jag förmår vara dig nyttig . Han har äfven bedt mig aldrig nämna hans namn , aldrig ens låtsa om hans tillvaro . . . och dervid hade det äfven förblifvit , ifall icke ditt barnsliga uppförande förmått honom att komma hit . ” ” Men ” , invände Blenda , ” om han verkligen är något annat än hvad jag tror , hvarföre har han icke då från början sagt det ? ” ” Det blir hans sak att förklara . . . Men nu , kära barn , är det tid för dig att gå , såvida du skall hinna till herrskapet Thormans innan middagen . ” ” Säg blott att tant icke är ledsen på mig ! ” ” Jag är endast ledsen för dig – men jag hoppas , och jag kan gerna säga jag vet , att ditt hjerta är bättre än ditt lilla förvridna hufvud . ” ” Minsann var icke det ett förtretligt svar – mitt hufvud skulle då vara så obetydligt ? ” ” Seså seså , jag säger icke det . . hufvudet blir bra , det också , när alla tokiga griller fått respass . ” ” Nå , jag får väl nu vara nöjd . . . Adjö , goda tant . . . Jag har haft otaligt många trefliga stunder här , men i dag tackar jag ändå för den aldra trefligaste ! ” ” Det förstås . . . . Farväl med dig nu ! ” Blenda sväfvade bort . Hela samtalet med den gamla frun försvann som en skugga , då ” solen ” – det vill säga minnet af det föregående samtalet – åter blänkte upp . Hon smålog för sig sjelf , hon upprepade hvarje ord , som hennes älskare sagt henne , och framför allt kom hon ihåg att han häntydt på att det var hans nyss utståndna fruktan som gjorde en förlängd pröfning af hennes känslor nödig . ” Han skall icke vidare få anledning till någon fruktan ! Sedan jag i morgon haft mitt sista samtal med baronen , vill jag icke ens se på någon karl , undantagandes min goda kusin Patrik . ” Dagen hos Henriette var för Blenda så mycket angenämare , som hon fann att denna verkligen kunde vara ganska älskvärd och vänskaplig , då hon det ville . Men Henriette visade sig icke blott vänskaplig , hon röjde äfven en så innerlig och tillika intagande håg att bemäktiga sig Blendas hela förtroende , att det var fara värdt att denna förrådt alla sina hemligheter , derest icke kusin Jeans varning plötsligt återljudit för hennes öron . Ingenting skulle väl eljest hafva varit vår hjeltinna ljufvare än att rätt fullständigt ha fått gifva Henriette detta förtroende ; men då det ej kunde låta sig göra , fick hennes nya vän i stället veta allt , som angick baronen . Och i utbyte berättade Henriette att hon , vid sin hemkomst , af Patrik erhållit den underrättelsen att han på morgonen haft ett besök , som angått Blenda . ” Gud i himlen , skulle grefven hafva ändrat sig och helt hastigt . . . ” Men här hejdade hon sig , bleknande af förskräckelse öfver sin nya oförsigtighet . ” Hvilken grefve ? ” utbrast Henriette , genast fattande i ämnet . ” Har du en grefve också ? Du har då haft ett helt dussin älskare ! ” ” Åh nej ” , stammade Blenda , ” icke en gång ett halft ! ” ” Det skola vi räkna efter . . låt mig se . . . Löjtnanten : n :o 1 . . . kongl . sektern : n :o 2 . . . baronen : n :o 3 . . . handelsexpediten : n :o 4 . . . Johan , inkognito genom svärmor : n :o 5 . . . kammarjunkaren : jo , jag tackar , n :o 6 . . . och den der grefven , som så oförmodadt kom i dagen : n :o 7 – nå , sannerligen hjelper det sig icke ! Jag har aldrig haft mer än tre i sänder . ” ” Åh , det går nog an det ! ” menade Blenda leende . ” Medgifves . . . Men du slipper icke så lätt ifrån med grefven , din sjunde älskare ? ” ” Ack , kära du , vi få hålla oss till halfdussinet – du förstår väl att jag miss-sade mig : jag menade baronen . ” ” Må vara , jag får väl tro dig . . . Men med allt det der , ser du , äro älskare ändå inga friare , och du torde oaktadt öfverflödet på kurtis aldrig bli gift , om du ej lyssnar till handelsexpediten , ty du skall veta att det är han som – nyligen hemkommen från en resa – inställt sig här hos Patrik och hos honom såsom slägting anhållit att han af din mor skulle utbedja att hon och du ville emottaga honom . ” ” Nej nej , för ingen del ! ” svarade Blenda , i half förtviflan öfver att ännu ytterligare ha en rival till grefven att undanrödja . ” Jag är nu icke alls angelägen om några tillbedjare : tvertom har jag mina skäl att önska dem nära nog allesammans försvunna från jorden , ty de göra bara förargelse och oreda . ” ” Godt ” , sade Henriette , ” du borde kanske ändå sjelf tala vid din handelsexpedit , ty , tro mig , du är tokig , om du ej behandlar saken allvarsamt : mannens utsigter äro verkligen ganska goda . ” ” Tänk om mig hvad du vill , men jag ärnar endast vidtala Patrik att han på något hyggligt och artigt sätt afstyr besöket . ” Detta gjorde äfven Blenda , och fick dervid veta att kusin Johan – hos hvilken herr A. först anmält sig – innan sin bortresa visat honom till Patrik för att genom denne bli presenterad hemma hos fruntimren . Men då Patrik nu ingalunda ville åtaga sig Blendas enträget ombedda kommission , hvilken innefattade ungefär detsamma som ett nytt afslag , afgjorde man att Patrik för herr A : s visit på Riddargatan skulle utfästa den tid på förmiddagen , då Blenda var frånvarande . Ifrån talet om älskarne – det måste erkännas att deras mängd mer än hennes egna ögon bevisade Henriette att Blenda verkligen var en skön och älsklig varelse – öfvergick man till musiken , då det äfven bevisade sig att Blendas röst och spel öfverträffade sjelfva Henriettes . . . det förstås att denna sednare icke högt medgaf detta ; men hon sade likväl med sitt behagligaste leende : ” Nå , se nu kan du vara ett sällskap , som ett bildadt fruntimmer har nöje af – nu äro vi slägtingar . . helsa på mig , när du vill , ju oftare desto bättre . . . och , hör på , ställ så till , att du blir friherrinna : det vore kanske icke omöjligt att på allvar fånga den förälskade baronen ; jag råder dig att begagna ditt inflytande . . något så märkvärdigt – ehuru det verkligen vore ganska märkvärdigt – har man sett förr en gång . ” ” Åh , man har nog sett det som varit ännu märkvärdigare ! ” svarade Blenda med ett litet gäckande leende . Hon kunde ej låta bli att tänka på hur förvånad Henriette en gång skulle blifva . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . Vid återkomsten hem hade mor och dotter i allt det märkliga , som under dagen passerat , såsom man väl kan förstå , tillräckligt ämne för samspråk under halfva natten . ” Det är ganska besynnerligt ” , sade fru Emerentia för tjugonde gången , ” att till och med den aktningsvärda fru Gyllenhake söker föra dig bakom ljuset – men gudskelof , den som har en fast tro , blir icke sviken ! ” Blenda tänkte detsamma . Då man kunde taga för så godt som afgjordt att herr A. redan följande förmiddag ärnade aflägga sin visit , blef det överenskommet att fru Emerentia skulle för allo afskeda honom , under det Blenda sjelf åtog sig den mera ömtåliga punkten att afskeda den unge ” barmhertighetsbrodern . ” ” Gudskelof ” , mumlade den värda frun , i det hon ändtligen öfverlemnade sig åt sömnens milda våld , ” gudskelof , så mycket är det , att din blifvande make kan skryta af att hafva fått en grefvinna , som ej haft brist på friare – jag hoppas också att han senterar den saken ! ” ” Och framför allt annat hoppas jag , att han redan nu senterar den beslutsamhet , hvarmed jag gör mig af med dem . . ty innan han kommit till visshet om att ingen går honom i vägen , visar han sig ej – och förr än han visar sig , blir jag ju ej grefvinna . ”