I väntan på revolutionen . Med ett sarkastiskt stick i sina små svarta ögon dref mr Sewell omkring under tältet framför sin kortvarubutik på Second street och njöt af att se julisolen gassa på South- och Lombardgatorna . Han tuggade hela tiden eftertryckligt och sparkade då och då fruktskal , som förirrat sig till hans del af trottoaren , öfver på den italienska fruktsäljarens område — ett tilltag , som på grannen judemånglarens anlete framkallade ett hånlöje . Hvad hade väl förmått honom , Thomas Archibald Sewell , att så länge stanna i downtown ? Pah , han var en godsinnad narr . Dässutom hade han vuxit upp i dessa kvarter och ägde knappt en bekant uppåt staden . Han mindes , hur han drack sitt första glas whisky och köpte sin första tuggbuss borta där träindianen svänger sin tomahawk , och att hans första kärlek varit en liten bodskönhet på South . Sedan startade han vid 18 års stadgad ålder den affär , han nu innehade . Då befolkades trakten , ehuru Filadelfias tarfligaste , af välklädda amerikanska småborgare . De bodde i snygga tvåvåningshus med blanka fönster , snöhvita trappor och gröna fönsterluckor . Ingen handlande drömde om att utbjuda annat än reela varor . Och när farmarne med sina öfvertäckta vagnar körde upp till trottoarkanten , medförde de markens bästa alster och ofta sina hustrur för påhälsning i kundernas familjer . Det hade varit det gemytligaste lif i världen . Alla förtjänade bra och betalade i sin tur väl . Hvarje dag liknade som ett bär den andra , och på aftonen behöfde man endast gå om hörnet för att få sin läckra lamkotlett med tomatosås och sin paj , serverad i blänkande tennform . Efteråt bjöd man sin flicka på en glace och en spårvagnstur i månsken till Fairmount . Och nu ! Great goodness ... långsamt men säkert trängde det europeiska sluddret på , och knapt hade South street eröfrats , förr än arffienden , de svarta aporna , döko upp på Lombard . Och så svallade båda gatornas orena flöden in öfver Second , så att äfven denna gata med hvarje dag förlorade mer af sin ursprungliga karaktär . Snart skulle kanske mr Sewells hus stå som en skorsten bland brända ruiner . Nej , hans tålamod var slut . Han längtade att åter känna sig som människa och amerikansk medborgare och ämnade därför realisera affären och begifva sig uppåt staden . Denna tanke , hvilken sista tiden format sig till ett beslut , gjorde honom i viss mån öfverlägsen situationen . Och då tiden nu var inne , stängde han butiken och tog i ett anfall af galghumör vägen nedför South . Han passerade det öfverbyggda salutorget med taket af spån , lavar och mossa uppburet af tegelstenspelare och glindrande brokigt likt sköldpaddans rygg . Marken var hal och klibbig af fetblodiga ämnen , och vid de oaptitliga stånden grälades och köpslogs på all världens rotvälska . Med händerna i fickan och käkarna i oafbruten rörelse slentrade härr Sewell utför South . Trottoarens soltält , fastsatta vid järnpelare , gåfvo den utseende af en jättearkad , genombruten af solstänk , droppande i glöd öfver uppstaplade frukter och trädockornas granna klädesplagg , barocka kopior af sista modet . Men aftonsolen förlänade alltsammans en glans af äkthet . Det var som krälade hela stadens ohyra fram . De små osopade , kaotiskt inredda bodarna omringades af skrikande och knuffande individer af allehanda nationaliteter , medan okammade kvinnor med dibarnet vid den blottade barmen sökte handgripligt värfva kunder . Från toppen af sina vagnar utbjödo farmare skämda grönsaker och höns , hvilkas magerhet kunnat locka en yankeekvinna till tårar . Då spårvagnen kom susande , ringde den hela tiden , kusken stampade och ropade för att få den slöa hopen att gå ur vägen och skrattande höllo passagerarna för näsan . Hvad mr Sewell hånlog . Dessa europeer duga ju icke ens till att tvätta sig rena . Kunde man icke tro att det vore den stora utländska svinstaden i väster ! Nu vände kortvaruhandlaren för att öfver Lombard uppnå sin vanliga restauration vid hamnen . Träkåk vid träkåk . Fallfärdiga trappor , dinglande fönsterluckor , rutor af lump ! I smutsvattnet på den urgröpta tegeltrottoaren vältra ullhufvade ungar i lysande paltor , och från rökande män och snattrande kvinnor på trapporna står utefter gatan en evigt rinnande ström af intima meddelanden och husliga tvister . Här kommer en sprätt i gula pantalonger och fotsid grönsvart rock direkt från judeståndet , och genast omringas han af kurtiserande negerdamer med armarna i kors öfver oskylda bröst . De tunna kjolarna framhäfva magen , hoppande af vällustigt skratt , hårets otaliga småflätor , virade med röda trasband , sticka upp som kaktustaggar . Urgamla turbanklädda matronor vagga fram med bleckmåttet bräddadt af skummande öl och ösa glåpord öfver bröder och systrar , som hänga kring krogdörren för att insupa ångorna från den färgade whiskyn . Här och där mellan husen skjuta upp återvändsgränder , spärrade af baksidan på ett palats eller af ett staket om en trädplanterad bakgård . Det är någon infödings förtviflade försök att hålla stånd mot lilla Afrikas stank och orgier . Ack , snart skola träden förkväfvas af giftiga ångor , blommorna dö och en morgon palatsets fönster befinnas förspikade med bräder . Invånarna fly för att väster om floden bilda ett nytt Amerika . Då släppes Barrabam lös på allvar . Gränden genljuder af hesa , triumferande skratt , spjälluckor smälla hårdt mot väggarna , gula utsvultna hundar gläfsa fritt , och i de utbredda pölarna simma lustigt melonbitar , majsblad och papper , glödande i djupaste karmosin . Men de hvita planken , som stå så läckert i solljuset , öfverdragas med prof på gryende negerartisters sensuela fantasi . Att solen blott gitter leka sin strålande lek med allt detta ! Se hur gyllene strimmor sila in mellan husen och förvandla högt vajande tvättklutar till purpurskynken ! Hvilken skinande glans de gjuta öfver stora flak af gatans tegel , huru de skjuta ned likt åskviggar på grönsmutsiga dörrar och fönsterluckor , som skönt glimra till ... I dörren på de kulörtas kyrka står diakonen barhufvad och grinar och bugar i öfversvallande artighet . Med tänderna glimmande från öra till öra ila skönheter utför trappan , och deras ögon skela förföriskt — det ser ut som ett stort hål i en svart kula . Man är idel gentlemen och ladies , skakar hand , bockar , småler — tummar sina hvita vantar och håller hymnboken , så att guldprässningen framträder starkt ... Där mr Sewell hoppar öfver vattengroparna , fråssar han af sitt förakt . Nere vid hamnen är denna tid på dagen larmet och stojet bedöfvande . Utför Marketbacken rusa elektriska spårvagnar , som ville de störta direkt i sjön . Massan af hopträngda passagerare krånglar sig ur , springer mellan dundrande lastvagnar höga som små hus , mellan jernbantåg i full fart och idkeligen ringande lokomotiv till de kolossala ångfärjor , i hvilkas midt hästar trampa och körsvenner hojta . Dånande fara tågen ned i de långa fraktpråmarna för att på andra sidan floden fortsätta sin ilande färd . Det är ett tutande från alla färjor , ett pipande från alla grannt riggade bogserbåtar , på hvilkas små hvita rorgängarhus glänsa gyllene örnar med utbredda vingar eller guldhästar på språng , och i pålverkets svartblå skvalp återspeglas skrofvens målade ränder som ormar eller brokiga band . Allt detta är för mr Sewell kärt som hans halfva lif . I timtal kan han gå och blicka in i de öppna fruktmagasinen . Ända djupt inne — hvilken mängd af färger ! Från bananens gräsgröna till dess olivgula och längst ute guldprunkande mogenhetston . Jättestaplar af oranger , fikon och drufvor ... Californiens röda , Delawares violetta , Niagaras svartblå , Messinas klara gröna . — Se dessa smidiga ostronskonare , lastade till brädden , hur negrer skofla snäckor som småsten i korgar , där från det rinnande spadet står en frän frisk luft af haf , medan andra svartingar ligga på balar och skryta som ägde de tio bankar . Det är dock först i den glada melontiden , som master Tom finner det riktigt värdt att lefva . Ack , från Georgia kommer han , den grönfläckiga läckerbiten , stor som en bomb , söt som röda kyssar , med en grå spindelväfston öfver sig likt en gammal väl bevarad vinflaska . Att tänka på hur all denna rikedom öses öfver folk , som icke ens känna till lille Georg ’ s yxa ! På ostron-restaurangen satt redan mr Davis , spannmålsagenten . Han och Sewell voro goda vänner , när de råkades och råkades , därför att vägarna buro så till . Medan de nu väntade på sin stufning , sade mr Davis kort och skarpt , pekande utåt : — Mr Sewell — se du den där galningen till spårvagn ? — Yes sir . — Vet du , att om du satt i den vagnen och ville ur , och vagnen stannade , och kusken åter startade innan du hunnit få fotfäste på marken — med påföljd att du föll och bröt ditt ben , kanske båda , Sewell , så finge du icke en cents ersättning af bolaget ? — Åh det måtte jag väl få . — No sir ... icke numera . Hör på . I samma sekund skulle en af de irländska bolagsagenterna , som alltid finnas till hands , kila i väg till en irländsk advokat . Och innan du hunne säga aj , vore den gynnaren också på platsen . Hur han nu bär sig åt , så finner han bland åskådarna alltid sin man — fyrdubbelt upp , sir . Och på rättegångsdagen skulle de alla fyra ogeneradt svära på , att du hoppade af , medan vagnen var i gång . Du förstår ? Icke en cent , Sewell ... Icke heller om du vintertiden halkade på svallis och bröt ditt ben framför judemagasinet därborta — icke en cent . Mr Sewell sträckte ut sig och spottade bortåt golfvet . Hans små svarta ögon blinkade hastigt . Han såg sig liggande där — utan en cents ersättning . — Sewell , sade Davis , med mörk grämelse i sitt slätrakade , feta ansikte — utländingen börjar lära amerikanen konsten , hela denna stads kommunalstyrelse består af monopoltjänare . Mr Sewell , som fått sin ostronsoppa och redan slukat den i tre drag , yttrade kort : — Jag mötte i går en gök som påstod , att det är utländingen , som gör Amerika — vi skulle duga till ingenting , vi . Mr Davis kippade efter andan . Han grep mr Sewell hårdt om handleden . — Sewell , jag vill säga dig en sak . De äro åsnor . _ _ _ _ _ _ _ _ Ett år hade Archibald Sewell sopat trottoaren utanför sin nya butik på åttonde gatan och med träffsäker instinkt gått kundernas smaknycker i förväg , då han började tvifla på sig själf såsom varande en obetingadt öfverlägsen krabat . Rundt om på den kända handelsgatan lågo en mängd små judeaffärer , liknande hans , ehuru tämligen slarfvigt inredda och med sämre varor . — Det kunde hela världen intyga . Nu gingo visserligen för mr Sewell debet och kredit ihop , ehuru det icke var mer än jämt . Detta bekymrade honom emellertid föga , ty han hade god tid att blifva millionär och var dässutom djupt troende medlem af ett dussin » blif-hastigt-rik»-föreningar . Men se här det besynnerliga i saken : för grannen gingo affärerna icke blott ihop — de gingo briljant . Lika oföränderlig som mr Sewells bod stod där från årets första till dess sista dag , lika egendomligt växlade grannbutikernas öden . Emellanåt fick man t. ex . i fönstren skåda jätteplakat med : » Brandskadadt gods till röfvarpris » i så röda bokstäfver , att hela gatan lyste som en eldsvåda . Men ingen människa hade hört talas om någon värklig eldsvåda . Folk skrattade och sade , att detta var ett knep , som utländingen infört . När säsongen gått dåligt , tuttade man endast på några askar eller svedde ett och annat nattrocksfoder — sådant vore tillräckligt lockbete för den dumma allmänheten . Butikerna bytte också beständigt om ägare . Dessa tyska judar börja med ytterst få varor och locka kunder genom underpris . Sedan inköpa de på kredit ett ofantligt lager , öfverlåta detta till en broder i konsten och göra strax därpå konkurs . Förtviflade gester — utspärrade fingrar ... vid Moses och alla små och stora profeter ! endast tomma hyllor finnas att tillgå , I herrar fordringsägare , I kunnen väl rasa — men icke åtkomma kompanjonen ! ... Denne realiserar i en handvändning lagret — och se ! ur bankruttens djup uppdyka de båda vännernas namn , förenade i gyllene glans öfver dörren på något femvåningshus i nästa kvarter . Detta kryphål i amerikanska lagen hade han således funnit ut , han , främlingen , som icke ens mäktade språket ! Dylika upptäckter måste ju i hög grad förödmjuka mr Sewell . Men samtidigt värkade de förunderligt utvecklande på hans moraliska människa . Han hade aldrig tänkt , att sådana skälmstycken kunde gå för sig annat än i detektivromaner . Och när han nu såg sina konkurrenter genomföra dem i värkligheten och lyckas så väl , fyldes hans själ af ett mäktigt raseri , som hade vid sig något af mjältsjuka och fridlös oro . Och ifrån att hafva varit en ironisk föraktare blef han en fanatisk hatare . Han gick öfver från demokrat till republikan , höll endast patriotiska högerblad och skref in sig i en kyrka , utmärkt för fosterländsk entusiasm och med ögonen vidöppna för den importerade lasten . Småningom började mr Sewell uttrycka en viss likgiltighet för rikedomen , emedan den så ytterst sällan , sir , förenas med moral och hederlig kapacitet . Också blef han alltmer en ensam man . De sex gatorna skilde honom fullständigt från gamla vänner , mellan dem låg ett haf af människor , affärer , intressen . Och bland de nya , kyrkans nitiska tjänare , hindrade honom tyvärr hans obetydliga inkomster att spela någon roll . För hvarje dag föreföll mr Sewell torrare och magrare , och hans indiannäsa tycktes bukta sig djupare öfver de tunna läpparna . När han om kvällarna ströfvade omkring , påminde han sig med smärtsam liflighet , hur denna trakt blott för några år sedan bebotts af fredliga kväkare , och hur vänligt husens upplysta rutor lyst ut i den stilla aftonen . Och nu — på alla väggar jätteaffischer med damer i trikå — hela scener ur lättfärdiga » extravagansa » — skyltar , annonserande rum för resande , fula brandstegar , oblygt signalerande röda lyktor . Genom ohöljda fönster skymtade estradens divor ... Skrål och fjärilslif fylde den amerikanska nattens djupa fred . Och öfverallt främmande tungomål och misshandladt infödingsspråk ! Trött af sin egen grämelse sökte han sig längre och längre upp — ända till Broadstreets hvita palats . Ändtligen en stolt , fosterländsk syn ! Hela den praktfulla gatan fyld af hundratusentals bicyklar , riggade med bågar , skepp , torn af kinesiska lyktor . Hur mjukt de glida öfver asfalten , badande i ljus , och klockorna klirra monotont . En ström upp , en annan ned — i evig ordningsfullhet . Och i midten höjer den hjälmklädda ordningsmakten sina röda lanternor , reglerande den sällsamma , tysta färden ... Eller ock följde han i öppen spårvagn något fästtåg till långt utom staden belägna parker . Uppför höjder , omhvärfda af persikodofter och ned i dälder , där gummiträdet reser sig svart , sväfva vagnarna med sina elektriska solar och stjärnor pilsnabbt fram som rägnbågsfärgade glashus . Där de rusa in på avenyerna blir det till en orgie , en världssaga af blott ljus , ett förstenadt fyrvärkeri i den skumma , heta natten . Och då de korsa hvarandra , dessa rörliga ljusslott , hur full blir icke hela världen af pärlande flickskratt , af hurrarop , fanfarer ... af violers doft från hvita , lätta kjolar . Mr Sewells ögon svartna af andäktig beundran . Han tycker sig knappt hafva del i allt detta . Men dessa främlingar svälja nya världens härrligheter som vore det hvardagsbröd ! Stundom någon skymmande kväll vandrar han utmed Delawares löfrika strand . Strålande , ljudlöst glida flodbåtarna förbi och färgreflexen i vattnet blandas i lek med fräsande bogskum . Majestätiskt seglar atlanterångaren uppför floden och däss röda , svarta och hvita skorstenar utandas duniga moln , däss vimpelprydda toppar vidröra skyn . Men på alla bryggor sitter folk , som stirrar begärligt bort mot Washington Park på New Jersey . Ingen har blick för annat än Babelshjulet i Ferrisstil , hur det likt en blänkfyr kastar sina lågande kupéer mot den mörka himmelen — för båtarna , som flyga utför banan ned i sjön och upptorna barrikader af hvita vågor , under det passagerarnas hisnande skratt hoppar nedför floden . Man slukar med ögonen dessa fontäner , som spruta röda , blå och gula lågor och ballongerna som höja sig , man lyssnar till den smattrande musiken och göder sin själ med den ölberusade demimondens själfsvåldiga rop , ekande bland de susande träd , där mr Sewell vandrar omkring med sin ensamma själ fyld af bitterhet . Skökors och drinkares paradis — hållet af tyskar och irländare , naturligtvis ! En kväll hade mr Sewell hunnit till ett ensligt ställe på stranden , då han varseblef en uppdragen båt , lik ett hus och stödd af stockar . Det var en af dessa pråmar , som tjäna amerikanska fiskare till bostad både på sjön och på land . I dörren satt en man , klädd i fiskardräkt och band på nät . — Nå aldrig — ropade mr Sewell häpet glad — är det icke du , Davis . Jag tror inte jag sett dig på två år , hvad gör du här ? — Väntar på revolutionen , sade mr Davis lugnt och knöt vidare . — Inte ! — Yes , sir . — Det är värkligen , hvad de drifva oss till , sade mr Sewell dystert och sköt hatten på nacken . — Det är hvad de göra , sir . — Nå , sedan då ? — Sedan etablerar jag mig på Market . — I ostron ? — I ostron , sir . — Jag må säga ... Archibald Sewell stod och tuggade och blinkade med ett snälltågs fart och lät hatten skrida allt längre bakut . — Idén är inte oäfven . Vill du taga mig med i båten ? — Very well . — Topp — afslöt mr Sewell och skakade kraftigt sin väns hand . Han hvisslade belåtet . Sedan for han in till åttonde gatan , realiserade sitt lager , köpte ett nät , ett fotogénkök , en liter whisky , cigarrer och en sydväst . Så rustad flyttade han , i afvaktan på revolutionen , ut i fiskarhuset vid Delaware .