Andra morgonen kom Patrik sjelf på besök hos moster ’ Emerentia och lilla kusinen . Han ursäktade sig på sitt godlynta sätt för det han råkat att glömma af dem en tid . Men nu var han här för att säga moster det hon icke skulle vara bekymrad för hyresqvartalet , det han tog på sin partage , och att dessutom hugna henne med den nyheten att hon skulle få nattrockssömmen tillbaka . ” Jag försäkrar dig , min käre systerson ” , utlät sig vår fru med en ton , som besynnerligt vägde mellan tacksamhet och högmod , ” jag försäkrar att din godhet icke är kastad på otacksamma , men jag hoppas att det icke blir rätt länge som vi behöfva att taga emot den , ty det är alltid hårdt att lefva på andras välgerningar . Men det gläder mig dock storligen att jag hade rätt , när jag under den här långa sjukdomen – då vi tycktes vara öfvergifna af hela verlden – sade till Blenda : ’ Patrik är hindrad af göromål . . eller något annat . . ej af sin goda vilja , ty han har ett godt hjerta ’ . ” ” Tack skall moster ha för den rättvisan ! Ta mig f-n håller jag icke så mycket af både moster och lilla kusin att jag gerna skulle ta er hem till mig begge två , om . . . det inte vore omöjligt . . . Nå , lilla kusin Blenda , hur står det till med helsan och kärleken ? ” ” Jag är frisk som ett vinterny och glad som en lössläppt fågel , ty vi ha fått löfte om fullt upp med arbete och stor arbetslön . Och se ’ n så ” . . . Blenda nickade med sitt lilla täcka hufvud såsom hon brukade göra , då hon ville lägga vigt på sina ord . ” Och hvad se ’ n ? ” ” Jag vet icke rätt om jag bör tala om det som händt ? ” Hon såg på mamma . ” Åh , något kan du gerna säga ! Kusin Patrik menar oss så väl och deltager i din lycka . . tala du , kära barn ! ” ” För katten , är här någon lycka å färde – den är jag nyfiken att höra ! ” ” En gammal vördnadsvärd fru ” , återtog Blenda , ” har hört talas om oss och sjelf sökt upp oss . Hon ger mig 50 riksdaler i qvartalet – och har redan gifvit mig det första – för det jag några timmar hvar eftermiddag läser högt för henne . Och så – ja , det är riktigt sant – har hon en god vän , som är musik- och sånglärare , och hon ärnar låta mig ta lektioner för honom . ” ” Ser man på : sådana der lyckträffar , det må jag medge , växa icke på träd ! Men det var ändå en mensklig sak – jag tänkte att det var fråga om ett parti jag . . . nej se , så hon rodnar . . det göra flickorna alltid , när en talar om kärlek och giftas . ” Fru Emerentia var på väg att gifva vika för sitt eget meddelelsebehof och låta Patrik få en vink om att han icke så alldeles misstog sig , då en orolig blick från Blenda erinrade henne att grefvens intressen och hemligheter voro för vigtiga att blottställas . Det kostade dock storligen på henne att icke få öppna den minsta flik af dessa hemligheter , men hon var hjeltemodig , sväljde och teg , ” Nå , jag skall helsa från Henriette ! ” återtog Patrik . ” Hon bjuder herrskapet till söndags middag på något rart . ” ” Ack , kära systerson , nog ser du att icke jag på minst ett par veckor kan sticka näsan ut ! Jag krafsar mig med nöd fram i kammarn – den gemena frossan tar så på krafterna ! ” ” Ja , moster ser rätt bedröflig ut , det är visst det , men jag skall skicka moster några buteljer portvin att sätta merg i benen med . Emellertid hindrar ju ingenting Blenda att komma – jag försäkrar att det är Henriettes egen bjudning ! ” ” Det är mycket beskedligt att hon ser ned på oss , men för att så godt vara fullt uppriktig , så finner du väl att det skulle sätta barnet i förlägenhet ! ” ” För hvad då ? ” ” Kors , Johan vet jag ! ” ” Han är visst icke svår att umgås med : han sätter ingen menniska i förlägenhet . ” ” Åh , du förstår mig ej ! ” ” Nej , min själ ! ” ” Du vet ju dock rätt väl hvad din salig mor önskade ? ” ” Nog har jag hört – fastän hon aldrig sade det till mig – att hon ville ha Blenda till sonhustru , och det kan jag säga moster : gör lilla kusin en sådan lycka , då har hon icke försofvit sig ! ” ” Det kan vara – men om hon nu ginge till ert om söndag , såge det precist ut som om hon komme för att möta honom . ” ” Än sen ? ” ” Sådan fråga ! ” ” Den må vara fri – om hon vore så blygsam som jag vet icke hvad för slags helgon , måtte hon väl hos sin gifta kusin kunna möta sin ogifta ! De ska väl gudbevars en gång träffas ? ” ” Men hvad är det nödigt ? ” ” Hvad det är nödigt ? ” ” Blenda har en gång sagt sina tankar åt salig Regine Sofie : flickan vill icke gifta sig ännu , och hon skall icke heller komma i en ställning , som bara blefve kinkig för henne att reda sig ur . ” ” Förbanna mig , mina fruntimmer , ären j icke löjligare än jag någonsin hört menniskor det vara ! Att förkasta Johan , innan han sjelf friat ! Men jag tänker att Blenda kan komma tryggt , ty får han höra hälften af hvad jag nu hört , så lägger han visst icke – om han ens någonsin kastat tankarna ditåt – två strån i kors för henne ” . Den gode Patrik var högeligen förargad . ” Jag försvarar min dotters heder ända in i döden ! ” svarade fru Emerentia , som också började uppblossa . ” Och löjligt eller icke , skall kusin Johan ej behöfva att förkasta henne – nej , aldrig skall det blifva sagdt , sedan hon en gång förkastat honom ! ” Nu måste Blenda medlande gå emellan de båda stridande . ” Ack , tala för guds skull icke mer om kusin Johan ! Jag är ju bara barnet ännu , och endast af blyghet , för det jag så mycket hört talas om min kusin , har jag icke mod att träffa honom . Och du , gode Patrik , var icke ond på oss . . . Helsa Henriette . . Framdeles , då allt det här är glömdt , kommer jag innerligt gerna . ” Patrik steg upp . Han kände sig icke längre ond , men han fann fruntimren vara så öfver höfvan befängda , att han icke längre ville förnöta sin tid med dem . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ” Gudskelof att han ändtligen gick sin väg med sina lofqväden ! ” Fru Emerentia yttrade dessa ord på ett sätt , som förkunnade den stora triumf , hon ansåg sig hafva vunnit . ” Men han var missnöjd ! ” ” Grefven blefve troligen mera missnöjd , ja , kanske ursinnig af svartsjuka , om han finge veta allt hvad Johan arbetat för att få se dig . . och det skulle ingenting ha att betyda – jo , min själ betyder icke det något : här kunde komma till en duell , innan vi visste ordet af ! ” ” Och en resa öfver gränsen , gud allena vet huru lång . ” – bifogade Blenda – ” himlen , bevare oss ! ” Söndagsmiddagen kom . Herr Johan Blücher inträdde i sin vackra svägerskas kabinett och kastade genast ett sökande ögonkast kring rummet och ett ännu längre åt förmaket innanför . Henriette satt ensam vid fönstret och såg med ifrig uppmärksamhet i reflexionsspegeln . ” Du ser efter våra fruntimmer ? ” sade svågern vänligt helsande . ” Jag trodde minsann icke att de skulle vara så sena af sig ! ” ” Nej , bäste Johan , det är icke efter dem jag ser : det vore öfverflödigt , ty de komma icke . ” ” Icke ? ” upprepade Johan , och hans mörka ögonbryn drogo sig lätt tillsammans . ” Du hade likväl lofvat mig att bjuda dem ! ” ” Och jag har till och med gjort mer än jag lofvat ! ” sade Henriette förtrytsamt . ” Jag har först låtit bjuda dem genom mamsell Debora . . . ” ” Nå ? ” ” Hon fick afslag – och derefter skickade jag Patrik dit för att öfvertala dem . . . förgäfves ! ” ” Men hvarför då ? ” ” Hvarföre – det vore artigare att förskona dig för sanningen ! Men jag kan icke dölja den . ” ” Så mycket bättre ! ” ” Eller sämre – de vilja på intet villkor göra din bekantskap . ” ” Verkligen ? ” ” Verkligen ! ” ” Men hvad frukta de ? Tro de att jag vill truga mig på det stackars barnet ? ” ” Det ser så ut . . jag menar : det ser ut som om de trodde så . Visst är emellertid att de önska få vara i fred för alla inviter från oss , hvilka de anse härleda sig från dig – och deruti åtminstone ha de rätt . ” ” Nå , så skola de få sin vilja fram ! ” svarade den unge mannen , ej med tonen af en snarsticken älskare , utan med tonen hos en förnuftig man , som öfverger en barnslighet , hvilken någon tid sysselsatt honom . ” Låt oss icke vidare tala om dem ! ” Henriette triumferade . Hon önskade ej bättre , och det kostade henne ingenting att glömma , det tvenne så obetydliga varelser som fru v. Kühlen och hennes dotter funnos till i verlden . På länge hade ej Henriette varit så älskvärd som denna dag . Hon fick ju se Johan , han tänkte ej på någon – hon kunde ej begära mer . Hon upphörde att vara svartsjuk , och i blotta upphörandet af en plåga ligger stundom mer än i sällheten . Denna dag syntes dessutom särskilt vara bestämd till en glädjedag för henne . Bland Patriks post fans ett bref från hans svåger , Henriettes enda bror , gift i S. , och brefvet innehöll den mest enträgna bjudning att Patrik och Henriette jemte Johan – om det vore möjligt att öfvertala honom – skulle komma och jula hos sina slägtingar . Man lofvade att roa sig dugtigt , man hade en treflig umgängeskrets och Henriette kunde motse – brodern kände den bästa magneten – minst tio baler , förutan slädpartier och småtillställningar . ” För all del låt oss resa ! Jag har så länge önskat se min svägerska , och jag och Wilhelm ha alltid hållit af hvarandra . ” ” Men det blir knäfveln att vara borta ett par veckor , söta du ! Det står min sjä . . . ” ” Åh , kära Patrik , var icke odräglig ! Nog kunna bodbetjenterna mäta upp lärft utan att du jemt hänger din näsa öfver det . . . Jag är säker att Johan billigar min önskan att resa – jag , som aldrig varit längre från Stockholm än till Upsala ! ” ” Ja , hvad menar du – skall Henriette nu som alltid ha sin vilja fram ? ” Det var till sin bror , eller rättare sitt orakel , som Patrik i halft betryck ställde denna fråga , ty ehuru Patrik sjelf oändligt gerna roade sig , så var han ändå helst hemma vid boden om dagarna . ” Visst skall hon det ! ” svarade herr Blücher med en bestämdhet , som förtjuste Henriette . ” Du måtte väl icke vid slutet af gamla året vilja börja spela husbonde ! ” ” Åh nej ” , inföll Patrik skrattande , ” det är icke värdt att jag begynner förrän på nyåret , när vi komma hem . Men bered dig då , ” stumpan lilla ” , att dansa efter min pipa ! ” Vid detta uttryck , som eljest var unga fruns förskräckligaste prevention , behagade hon denna gång icke ens att rynka näsan , utan svarade glädtigt : ” Det har jag ingenting emot , notabene sedan jag först dansat mig trött efter en annan musik – jag lofvar dig att alltid få föra kommandot , när jag hvilar mig ! ” ” Jo , hon är god den der . . . Men hör på , följer du med Johan , så taga vi oss en täckvagn tillsammans ? ” Henriettes hjerta började klappa med förtviflad häftighet – i en täckvagn skulle Patrik utan tvifvel sofva hela vägen . Hon tordes emellertid icke säga ett ord . ” Nå , Henriette , öfvertalar du icke din herr svåger att göra sällskap ! ” ” Dertill behöfs intet öfvertalande ! ” svarade han . ” Hvad nöje har jag , ensam ungkarl , här hemma öfver julen ? Vi ha numera icke mamma som gläder oss med sin närvaro . ” ” Topp , du kommer då med ? ” ” Bestämdt ! ” ” Det var satans så hederligt ! Nå , vi skola roa oss dugligt . . . Tag bara icke med dig för många askar , Henriette ! ” Och efter dessa ord gick Patrik att rangera ett spelbord för de andra herrarna . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ” Jag vet icke ” , sade Henriette halfhögt , i det hon lyfte en beslöjad blick mot sin svåger , ” jag vet icke om det är sant som det säges , att Paris är artighetens egentliga skola , men nog ser det så ut . ” ” Huru så ? ” ” Du , som ofta varit mig emot , icke blott tillstyrker denna resa , hvilken du vet så mycket skall roa mig , utan du följer också sjelf med . ” ” Hvad vill du att jag skall göra ! ” svarade Johan , antagande en munterhet , som likväl föreföll något tvungen . ” Man snappar gerna i flykten förslaget om en resa , när man är träffad i hjertat – har jag ej fått korgen ! ” ” Åh , det glömde jag ! ”