Straxt efter friarens bortgång kom Blenda , qvittrande som en lärka , utför trappan . Under föregående aftonen hade hon ej rönt något synnerligt nöje vid tanken på detta lustparti ; men i dag kände hon sig så glad , så frisk : solen glänste ju ock så skönt och vinkade ut i det fria . Förgäfves är ock att neka det en annan liten omständighet upplifvat Blenda . Hon hade nemligen – bäst som hon tidigt på morgonen läste i sin kära Kenilworth – hittat ett understruket ställe . . hvem utom gifvaren hade kunnat understryka det ? Och hvarföre var just detta ställe valdt ? Det handlade särskilt om troheten och förtroendet . Blenda kunde ej gifva sig något svar på dessa frågor ; men hennes lynne erhöll hastigt en spänstighet , som återverkade på hela hennes varelse . . . . . ” Kom in , din lilla sångfågel – jag har något att tala med dig ! ” ropade tant utåt dörren . Och nu befann sig Blenda i rummet , der hon likväl , på en gång förstummad , trodde sig drömma vid hvad hon här fick se . Tant Regine Sofie stod med en elegant och luftig saxoniklädning i ena handen och en vacker violettfärgad parasoll – Blendas första parasoll – i den andra , och på toppen af parasollen hängde en liten italiensk rot-hatt . ” Hvad menar du om den här utstyrseln , barn . . . duger den ? ” ” Tant , tant , jag törs ej se dit ! ” ” Din bombasinsklädning är rätt bra , men efter du icke har annat än den till både söcken och helgdag , så tänkte jag att den här icke skulle vara ovälkommen . ” Hvad Blenda nu gjorde , skulle aldrig ha varit värdt för någon annan , utan att fru Regine Sofie blifvit ond , grälat och skrikit på dumma teaterscener , tillgjordhet och fjäsk . Hon kastade sig nemligen blixtsnabbt ned på knä för den , som hon i början så djupt misskänt , och lindande sina armar omkring den stränga frun , sade hon , gråtande och skrattande på samma gång : ” Min gud , min gud , hvad jag är lycklig – en sådan tant och en sådan klädning . . en sådan parasoll , en sådan hatt ! ” Och tryckande kyss efter kyss än på tant Regine Sofies händer och än på parasollen – den aldra förnämsta af gåfvorna – tillade hon saktare : ” Tro ändå att tants kärlek gör mig lyckligast ! ” ” Stig upp , barn , stig upp , du lilla toka , och låt mig säga dig att du har ett sådant ödmjukt sinne , som jag tycker om ! ” ” Ah , tant håller då af mig ? ” ” Ja , ty du är en bra flicka – fortfar att arbetsam , sedig och mild som hittills framlefva din verld , och du skall få se att ditt förtroende till mig icke kommer på skam . ” ” Och min goda tant skall få se att tant kommer att ha heder af mig . . . Men får jag gå nu och kläda mig – jag är så rädd att klädningen icke passar . ” ” Frukta icke för det , du : måttet är , dig ovetande , taget efter den , som du har på dig . . . Men jag är nyfiken att höra hvad du skall säga om att jag i dag haft en visit för din skull . ” ” För min skull ? ” Med tankarna på det understrukna stället i boken var Blenda nära att skrika till : ” Grefven ? ” Men lyckligtvis hejdade hon sig och afvaktade under stark rodnad tants andra ord : ” Handelsexpediten , som du var i sällskap med på ångbåten ! ” ” Jaså , han ! ” Dessa ord sades med en ton , hvars påtagliga likgiltighet förtjuste tant Regine Sofie , hvilken redan , såsom . man förmärkt , umgicks med vissa egna planer . ” Då jag såg dig rodna , trodde jag att du gissade det , men jag vet väl att en ärbar flicka rodnar vid blotta tanken på att någon söker fånga hennes frihet . ” ” Söker herr A. det ? ” frågade Blenda med barnslig nyfikenhet . ” Jag tänkte icke tala med dig om den saken förrän i morgon , men då jag finner att du tar den på ett sätt , som jag är ganska belåten med , kan jag så gerna nu säga dig att han sprungit här flera gånger utan att träffa dig . ” ” Aha ! ” ” Att han spionerat kring trädgården , men då ingenting lyckats , har han tagit sin tillflykt till mig och begärt tillstånd att komma hit och i min närvaro se dig emellanåt . ” ” Icke annat än det ! ” ” Begriper du icke , barn , att karlarna säga så , när de ärna fria till en vacker flicka . ” ” Nej , tant , det visste jag icke ! ” ” Om han får löfte att försöka sin lycka . . . ” ” Hvad då ? ” ” . . är det så godt som ett halft hopp . Han menar ärligt och vill gifta sig med dig om ett par år . ” ” Är det så , kära tant , låt honom då icke komma hit ! ” ” Hvad , du tar ej emot honom ? ” ” Hade han ej velat annat än prata , så skulle jag gerna ha gått in på det , ty han är rätt treflig ; men om det skulle förbinda mig till något , afstår jag från hans sällskap . ” ” Kära barn , det är bäst att du besinnar dig på den saken ! En fattig flicka har icke lätt för att få hederliga anbud . ” Tant yttrade detta , dels emedan hon ville att Blenda skulle tro så , och dels emedan hon önskade att än en gång blifva vederlagd . ” Jag skall besinna mig så länge tant behagar , men jag försäkrar att jag aldrig kommer att ge något annat svar . Och får jag icke mer någon friare , så tröstar jag mig med att jag ändå haft en . ” ” Du gör mig allt mer och mer nöjd , min flicka ! Jag trodde att du , ung och roman-yr , skulle vara tillreds så snart du fick höra talas om kärlek . ” ” Åh ! ” ” Godt att du vet bättre ! Jag åtager mig att svara herr A. jag , nota bene sedan du rådgjort med din mor , ty i denna fråga har hon första ordet . . . Men eftersom du varit så uppriktig i frågan om handelsexpediten , så säg mig på samvete , om du icke skulle svarat annorlunda , ifall det varit någon af de andra passagerarna ? ” ” Jag bedyrar , tant , att jag icke för någon af dem känt den ringaste annan känsla än nöjet att vara . . . vara . . . observerad och nöjet af glädtiga samtal . ” ” Förträffligt ! ” ” Men , söta tant , jag kan icke , då tant talar så öppenhjertigt till mig , dölja sanningen . Mamma har aldrig varit van att hålla något hemligt för mig – jag känner alltsammans : visiterna , biljetterna och min goda tants klokhet att befria mig från så farliga bekantskaper . Jag börjar nu begripa många saker , som jag ej förut förstått , och minsann ” , tillade hon med en liten stolt min , som rätt väl klädde henne , ” ingen skall hädanefter ta miste genom min okunniget . ” ” Så der skall det vara , min flicka ! Och då jag nu hör dig i detta ämne , förebrår jag visst icke syster min att hon sqvallrat : bättre som bättre är , och att allt är klart . . . Men nu , barn lilla , gå nu och kläd dig – vi ha så försummat oss , att vi visst icke komma af förrän med 1-båten ; men så gör det ingenting : nådig frun låter icke servera bordet före half 3 . ” Blenda flög bort .