Bref från fru Regine Sofie Thorman till hennes son herr Johan Blücher i Hamburg . ” Min kärälskelige Johan ! Om du icke så vist börjat med att anklaga dig sjelf , så skulle du fått se att jag gjort det , och det på skarpen ändå , du snyffel , som låter din egen mor vänta på bref så länge ifrån dig ! Men jag tuggar icke om en sak , som en gång är erkänd – jag vet nog ändå att du håller af mor din . Nå , du , hvad säger du om den nyheten , att det var på håret när att du icke fått se mig , då du kommer hem ? Jojo , du , det hade kanske låtit känna sig i hjertat ! Din stackare , du är så blödig att jag just skäms för dig i somt . Skall du icke vara karl ? Och det säger jag dig , att om det hände , som nu gudskelof visst icke händer , eftersom jag är kryare än jag på länge känt mig , så bär dig icke åt som en tok , ty fastän ingen i verlden kan älska dig , din vettvilling , så som jag , så tviflar jag icke på att du nog ändå får den , som ser hvad du går för , och oss emellan har jag inbillat mig att det är rena guldet . Men , som sagdt , Johan lille , jag vet icke hvad det våller att jag har ett sådant behof att förmana dig i detta . Lofva mig att du sätter ett styft hufvud mot olyckan , när hon träffar – fast , gudbevars , icke nekar jag dig att ha hjerta . Det är för bra att du då kommit fram till det välsignade Hamburg och att du håller på att uppgöra lyckliga affärer ! Det är likså godt att jag säger dig rent ut att jag ärnar tala med dig i en sak , som du alltid slagit i vädert ; men gör du så äfven den här gången , så handlar du som en stor narr . Nu är det så till förståendes att syster min , som jag väntade upp , riktigt nog kommit med sin lilla tös – och du skall tro , att så sjuk jag var den dagen , så blef jag ändå riktigt häpen öfver en sådan skön liten guds engel : mild som en dufva och oskyldig , du , så att en kan riktigt både skratta och gråta åt henne ! Henriette visade sig genast på styfva linan – den Henriette , den Henriette . . den gången hade du goda ögon . . . Nå , käre Johan du , jag pröfvade flickan till både arbetssamhet och lynne , och du kan tro mina ord , att hon är en äkta perla . Fattigdomen gör ingenting , ty jag säger att det blir välsignelse att föra ett så fromt och vänligt barn i huset ; och den djupa tacksamhet , som hon säkert skall både känna och ådagalägga , är bättre hemgift än Henriettes 50,000 banko . Och se ’ n behöfver du icke tro att , för det jag talar om fromhet , hon är något pjåk – nej bevars du , annat slag ! Henriette kallade henne i går åtta dagar se ’ n , då vi voro derute i sockerhuset till middag , för vår ” lilla oskuld ” , vår ” lilla enfald ” , men jag ville att du sett hvilken min vår lilla enfald då satte på sig , och sådant svar hon hade i beredskap – jag mins nu icke orden , men nog fick Henriette veta att hon tagit fel i sin mening , och ehuru hon se ’ n , att börja med , låtsade lite vänlighet mot barnet , kom ändå den hjertligheten icke af ett godt sinne : det märktes sednare på aftonen . Du vet att de derute på sommarnöjet umgås med en hel hop folk , som gå tillsammans och sladdra , och högsta gåsen i gåshuset är en kammarjunkare , hvilken jag – dömmande efter Henriettes miner och rodnad – starkt misstänker att ha lagt ut sina krokar för henne ; men den eftermiddagen lofverade han kring lilla Blenda , som lyckligtvis icke röjde hvarken någon försagd blyghet eller något synnerligt nöje öfver den äran . Men nu bar det så till , vid vår hemresa , att kammarjunkaren lagade sig i ordning att följa med till staden , i stället för att – såsom han lär bruka om söndagarna – stanna öfver ute hos modern , öfverstinnan . Han hade , hette det , så många göromål att uträtta andra dagen . Och om jag förut tviflat på Henriettes afund mot barnet , så begrep jag den nu , då hon ett tu tre fick den högsta lust att behålla sin kära Blenda hos sig några dagar . Men jag sade nej , och dermed var det slut . Gifta hustrun . . hm hm hm – gud hjelpe mig , skulle icke jag läsa lagen för henne , om jag kunde tro att det är annat än barnsligheter . Men jag vill ändå hålla ögonen öppna , ty det var något med en promenad som icke förekom mig riktigt helt , fast Patrik , stackare , icke begrep någonting . . . i alla fall vill jag icke ha Blenda i den skolan . Under öfverfarten hem gjorde kammarjunkaren sig artig på mångahanda sätt , i all ärbarhet , förstås . Bland annat erbjöd han sig att visa de nykomna kongl . slottet och klädkammaren samt en riddardubbning som skulle ske i veckan . Jag såg hur glädjen och ångsten ömsom lyste i det stackars barnets ögon , och hon såg på mig med så innerligt bedjande blickar , att jag icke var menniska att säga nej , utan antog löftet för både dem och mig sjelf . Åh , herre min gud , sådan lust jag har haft af de fruntimren både före , under och efter den dagen ! Syster min , kollran , var ackurat som en snurra , och Blenda gick icke på jorden , utan i luften . Jag trodde att barnungen skulle svimma , när hon fick se kungen , de utnämda herrarne och hela herrligheten , och jag måste riktigt nypa henne lite i armen , medan kammarjunkaren drog proppen ur en eau-de-colognes-flaska , allt för att få henne till lifs . ” Den der lilla ” , hörde jag då en herre hviska helt högt i örat på kammarjunkaren , ” ser ju riktigt ut som Rafaels madonna ” – jag för min del har visst icke sett hans madonna , men nog såg flickungen hygglig ut alltid , och det tyckte annat folk också , ty det vet jag att de fleste karlarne sågo lika mycket på henne som på kungen och dubbningen . Hvad beträffar syster min , så var hon mest förtjust i klädkammaren : jag trodde att hon nära nog vuxit fast framför glasskåpet , der drottningens brudklädning hänger , och hon skrek , så att jag skämdes , öfver en konglig barnkolt , icke mins jag hvems . Sedan dess ha vi icke sett till kammarjunkaren , men jag märker att han slår sina krokar förbi fönstren , och derföre låter jag Debora sitta der . Men om vi ej sett kammarjunkaren , som blef narrad på sin förhoppning att i går åter träffa oss ute hos Patriks , så ha vi i stället sett Henriette , och när hon kom hit dagen efter riddardubbningen , trodde jag att hon hade fått min gamla kramp , då hon fick veta hvar vi hade varit och hvem som fört oss dit . Till en början lisade hon sitt sinne genom att försmädligt fara ut mot ” små intriganta koketter , som icke vore så bortkomna som de ville synas . ” Men se då – efter barnet icke var inne – fann jag för godt att tysta munnen på nådig frun genom att låta henne förstå att det såg misstänkt ut att hon så mycket intresserade sig för kammarjunkaren . Hon sväljde sina piller , och teg . Jag är ledsen , käre son , att du ej kan komma hem före slutet af november , ty jag är riktigt i bryderi öfver att icke kunna nog vakta den skatt , som jag ärnar dig . Jag ser grant att hvarken kammarjunkaren eller någon annan har det i hjertat , men så barn hon är , kunde det väl ändå hända att hon slutligen tappade det till någon af de sökande . Det var en hel svärm ungherrar , må du veta , omkring henne på resan . Se ’ n ha de sprungit ner dörrarna för mig och skickat biljetter , som jag svarat på , så att nu är jag då ifrån dem . Men en – det var en hygglig handelsexpedit – har ordentligt friat , och till min stora undran ( ty den saken måste jag meddela både åt barnet och syster min ) var ingendera för partiet : jag kunde aldrig tro annat än att Emerentia , så färdig hon är med planer , skulle nappa på första krok , men tänk , hon var fullkomligt likgiltig , och så fick han formligt nej , hvilket jag klart såg lika mycket förtröt som smärtade honom . Jag tror icke att den lilla just är behagsjuk på något sätt , men hon är glad och barnslig och pratar gerna med herrarna , hvilket hon också sjelf tillstår . Om jag endast finge ge henne en liten , liten vink om det jag önskar ! Men jag vet nog hvad du skall invända , då du ej sett henne . Å andra sidan kan jag icke hålla henne innesluten tills du kommer hem ; och flyger hjertat sin kos , så är det förbi med hela glädjen , ehuru , förstås , hon alltid med ödmjukt sinne skall ta emot ett anbud , hvars stora förmån hvarken hon eller modern ens kunnat drömma om . Farväl nu , min ömt älskade lille Johan ! Jag tillägger blott , att om du vore klok , så litade du på din mors omdöme , ty vackrare , älskligare och huldare ledsagerska kan du icke få . Jag ville så gerna , innan jag stiger ned i min graf , veta hvem som skall älska min Johan , och barnet håller jag så mycket af , att det förundrar mig sjelf . Än en gång farväl ! Skrif så att jag har glädje af det ! Din hulda moder Regine Sofie Thorman . ”