Hon var liten och något fetlagd med ett rundt ansigte , ett gladt och intagande utseende och en behaglig stämma ; det fanns ingenting stelt eller pedantiskt i hennes väsende , utan hennes mest framstående egenskap tycktes snarare vara en okonstlad vänlighet . 
 — Det gläder mig att göra bekantskap med en af mr Fisfiz ’ vänner , sade hon på ett hjertligt sätt , som oaktadt hennes sextio år föreföll lifligt och ungdomligt ; men det var ej en konstlad , utan en verklig ungdomlighet . En särdeles hygglig karl , mr Fisfiz . Vi tillbringa här några ganska angenäma aftnar , då teatern är stängd . Det skulle göra mig nöje att se er på mina små soiréer , mr Clissold , i fall ni tycker om kammarmusik . 
 — Ni är allt för god . Det skulle glädja mig mycket att tillhöra ert auditorium , fastän min förmåga att uppfatta musiken är ganska inskränkt . Men mitt besök i dag föranledes af affärer , och jag fruktar att jag skall besvära er genom mina många frågor . 
 — Visst icke , sade madame Bâlo , och den rosenröda hufvudbonaden kom i behaglig rörelse . 
 — Först och främst vågar jag således fråga , om ni alltid skrifvit ert namn så , som det finnes graveradt på messingsplåten på er port , eller om dess nuvarande ortografi — cirkumflexen inbegripen — icke är mera godtycklig än korrekt ? Förlåt att min fråga synes något näsvis . Den dam , jag söker , har varit föreståndarinna för en skola i Seacomb , i Cornwall , och var högt aktad och värderad af alla , som kände henne . Det föll mig in , att ni kunde vara denna samma miss Barlow . 
 Hon rodnade , hostade , och efter ett ögonblicks tvekan svarade hon öppet : — På min ära , mr Clissold , vet jag ej hvarför jag skulle blygas der öfver . Detta är ett fritt land , och man 
 har alltid lärt oss att vi få handla som vi behaga med hvad oss tillhörer . Ingenting kan mera anses som vår tillhörighet än vårt eget namn . 
 — Visserligen icke . — När jag återkom till England efter ett längre besök i det romantiska Italien — mitt lifs skönaste dröm under månget mödosamt år — fann jag , att jag ännu var för ung och af ett allt för energiskt temperament att sätta mig ned i verksamhet och lugn . I Italien hade jag uppöfvat mina musikaliska anlag och lärt mig det välljudande språk , hvilket Dante och Tasso hafva gjort ryktbart . I Italien var jag känd som signora Bâlo . Småningom började jag skrifva mitt namn så , som mina italienska vänner helst skrefvo det ; och slutligen , då jag skaffade mig denna anspråkslösa bostad , föredrog jag att under det italienska namnet Bâlo , med ordet madame framför det samma , vända mig till en fin och aristokratisk publik . 
 — Er förklaring är fullt tillfredsställande , madame , svarade Maurice , och jag tackar er för er upprigtighet . Törs jag fråga , om ni påminner er bland edra elever i Seacomb en ung dam med namnet Trevanard ? 
 Madame Bâlo såg upprörd ut . — Om jag påminner mig Muriel Trevanard ! utropade hon . Visserligen påminner jag mig henne . Hon var min gunstling , en älsklig flicka , full af talanger — en högst intagande varelse . 
 — Har ni någon aning om hvilket öde , som sedan träffat henne ? 
 — Nej , svarade lärarinnan med bekymrad uppsyn . Det borde hafva varit lysande , men jag fruktar att hennes ljusa förhoppningar blefvo om intet . 
 — Så gick det verkligen , sade Maurice och berättade sedan i korthet för madame Bâlo hennes elevs sorgliga historia . 
 Madame Bâlo afhörde honom med djup rörelse . Mer 
 än en gång under hans berättelse utstötte hon ett utrop af fasa . 
 — Då jag betraktat denna sak från alla sidor , kom jag till en viss slutsats , sade Maurice . — Och den var — — Att Georg Penwyn och Muriel Trevanard voro man och hustru och att ni visste om deras giftermål . 
 Det dröjde några ögonblick innan madame Bâlo tillräckligt återhemtat sig för att kunna svara . Hon såg stelt framför sig med bekymrad min , derefter steg hon hastigt upp och gick fram och tillbaka i rummet ett par gånger — det såg ut som om hon ämnade tala , man hon förblef stum — och sedan satte hon sig åter plötsligt ned . — Mr Clissold , sade hon efter dessa bevis på stark sinnesrörelse . Ni har storligen bedröfvat mig . — Det gör mig ledsen att höra det , madame Bâlo . — Denna stackars , olyckliga flicka — denna marterade flicka — fördömd af sin egen mor — vanärad och förvisad från sitt eget hem — plågad , till dess hon miste förståndet — var en lika hederlig qvinna som jag — en ärlig mans hustru , lagligen och med min vetskap förenad med Georg Penwyn . Ja , de hade ingått äktenskap , och jag var närvarande vid ceremonien . Det var ett lagligt äktenskap , ett band som för alltid förenade dem — och då Georg erhållit sin fars samtycke eller genom sin fars död blifvit fri , skulle de kungöra sin förening . Det var en dårskap tänker ni ; men jag var dåraktig och ansåg det för en så stor lycka för min älskling — min glada , sköna Muriel , hvilken jag älskade som om hon varit min egen dotter — att bli den unge mr Penwyns maka . 
 Madame Bâlo yttrade allt detta osammanhängande , ej precist såsom en förklaring . 
 — Om ni ville godhetsfullt afgifva en kort och bestämd berättelse om denna sak — så vidt ni varit invecklad deruti eller medveten derom — skulle ni göra mig en stor tjenst , madame Bâlo , sade Maurice allvarligt . Mycken 
 orättvisa har blifvit begången , som ej kan godtgöras i detta lifvet ; men något kan måhända ställas till rätta , i fall ni vill lemna mig ert biträde . 
 — Ni har att befalla öfver mig , mr Clissold . Ni kan ej föreställa er hur mycket jag höll af denna flicka — hur stolt jag var öfver de talanger , som jag fått utveckla . — Berätta mig allt ; upprigtigt , enkelt , fullkomligt . — Det vill jag , svarade madame Bâlo , och om jag synes er klandervärd i denna bedröfliga sak , måste ni erinra er att jag felat af obetänksamhet . Jag trodde , att jag verkade för henne bästa . 
 — De flesta misstag vi begå föranledas af denna villfarelse , sade Maurice med sitt allvarliga leende . — Ni önskar veta huru jag blef inblandad i Muriels kärleksaffär ? Först bör ni veta , att Georg Penwyn , innan han reste till Eton , kom till mig för att förbereda sig till inträde vid den publika skolan . Jag var då helt ung och hade nyss börjat min skola , således gladde det mig mycket att tvenne timmar hvarje förmiddag undervisa squire Penwyns lilla gosse , som åtföljd af en betjent brukade rida till Seacomb på sin ponny . Vid nio års ålder var han en älsklig gosse . Jag undervisade honom i de första grunderna af franska och latin — och lärde honom äfven litet grekiska under den tid , ett och ett halft år , då han var min lärjunge ; min älskade far hade gifvit mig en klassisk bildning , och jag kan utan skryt säga att troligtvis icke många pojkar kommo till Eton det året bättre beredda än Georg Penwyn . Han var en tacksam , varmhjertad gosse och glömde aldrig sin gamle vän eller den gammalmodiga trädgården , der de stora , gula äggplommonen växte vid den vestra muren . Han besökte mig mången gång under svmmarferierna och äfven sedan han gått in vid armén . Han var aldrig hemma i tre dagar utan att han kom för att helsa på mig . Han var den ende unge man , hvilken jag lemnade fritt tillträde till mitt hus , ty jag visste att han var sjelfva äran . ( Forts. )