Klockan led emot 1 följande förmiddag , då Blenda begaf sig till det sista af dessa möten , hvilka hon ansett så oskyldiga , men dem hon nu bedömde helt annorlunda , ehuru de i sjelfva verket icke voro mindre oskyldiga nu än förr . Hon gick framåt Nya vägen , ty det var åt den trakten som hon denna gång skulle träffa baronen . Emellertid syntes han icke till hvarken före eller efter henne , och ej heller fans han på något af de tvänne ställen , der han visste att hon skulle uppehålla sig . Blenda tyckte icke om detta . Väl sade henne en viss känsla att det vore aldra bäst , om han blifvit missnöjd och aflägsnat sig af sig sjelf , men så sade åter en annan , långt mera smickrande känsla : ” Det är icke gerna möjligt att han skulle kunna försaka hvad han anser som en lycka ” . . . . ” Och ” , tillade hon , ” det vore högst förargligt , om det icke blefve jag som visade honom nödvändigheten att draga sig tillbaka – minsann jag ville att han i den vägen skulle lära mig någonting ! ” Under det känslorna så der vexlade , hade den unga barmhertighetssystern sett om sina stackars skyddslingar . Hon var stolt och lycksalig öfver att nu få göra godt genom sin tillkommande makes penningar , men det goda , som hon gjorde , skedde ej med öfverflödig frikostighet , utan med måtta och klokhet , ty hon ville att det skulle förslå åt många och hade sjelf varit tillräckligt fattig för att veta huru man kunde hjelpa sig med litet . Dertill hade hon under mammas handledning hemma på landet lärt sig en mängd förträffliga hus-kurer , som gjorde henne till en verkligen god sjuksköterska , så mycket mer välkommen , som hon alltid med en innerlig hjertats mildhet föreskref eller verkställde sina små ordinationer . En gammal lam madam utgjorde Blendas synnerliga favorit , och detta emedan gumman lifligt påminde henne om en af hennes äldsta bekanta , Britta på Jons-ängen , den gamla goda själen , som i komministerns bref skickade sin unga fröken de siratligaste tacksamhetsbetygelser . Hos denna nya Britta dröjde vår hjeltinna i dag längre än hos någon annan , och tiden förkortades ej litet genom gummans berättelse om att hon föregående dagen haft besök af en vacker herre , som sett mycket ledsen ut , flere gånger gått och återkommit och slutligen lemnat henne en hel silfver-riksdaler . Med en förtretlig känsla af bedragen väntan steg Blenda slutligen upp . Hon var missnöjd med sig sjelf för det hon väntat på en person , som hon ej bort vänta på , och likväl var det med en otrolig långsamhet som hon sade sin gamla favorit farväl och förfogade sig ut . Ändtligen var hon på återvägen . Men hon hade ej gått mer än tre eller fyra steg , då någon ifrån sidan kom emot henne . ” Ack , fröken Blenda ” , sade en röst , hvars fröjd ej lät dämpa sig , ” så kom fröken ändtligen ! Jag väntade förgäfves i går , och i dag var jag för tidigt ute . ” ” För tidigt ? ” ” Ja visst , jag har varit här länge och hunnit gå vidt omkring . Också har jag funnit ett mål för vår verksamhet , det vi i morgon närmare skola undersöka , eftersom fröken nu är på hemvägen . ” ” I hvilket hus var herr baron inne ? ” frågade Blenda , emot sin vilja bedröfvad vid tanken på att hon måste göra sin följeslagare – som hon nu fann icke hade försummat sig – den sorgen att förklara det ingen morgondag skulle komma för dem gemensamt . ” Jag tog icke reda på husnummern ” , svarade han , ” men det intryck , som de arma menniskornas elände gjorde på mig , är en lika säker vägledare . ” ” Det är då mycket illa för dem ? ” ” I högsta grad . . . Föreställ er en mor med ett nyfödt barn omgifven af fem eller sex andra , trasiga och utsvultna , darrande af köld , mannen ofärdig genom en skada i armen , och ingen som sköter dem , utom då medlidandet inkallar någon af grannarna . ” ” Låt oss vända om ! ” inföll Blenda häftigt . ” Herr baron skall visa mig huset ! ” ” Fröken kan vara lugn – har jag ej nu lärt mig huru man gör sig välkommen i armodets boningar ! Det stackars folket lider ej nöd för ögonblicket , och jag har vidtalat en qvinna , som icke mera lemnar dem . ” ” Herr baron är ädelmodig och har gjort allt väl ; men . . men . . . ” ” Fröken får nog se i morgon ! ” ” Men i morgon är det så , att . . . jag må så godt med ens säga det . . . att vi icke gå dit tillsammans ! ” ” Huru så ? ” Blenda teg , grubblande på svaret . ” Det är då åter något som hindrar fröken att komma ut ? ” ” Icke just det . . men . . . ” ” . . men . . Hvad då ? ” frågade baronen , rodnande af oro att den sällhet , som fordom skulle hafva förekommit honom ganska löjlig , men nu utgjorde nästan hela målet för hans tillvarelse – ty hans kärlek blef allt mer och mer djup – genom något fiendtligt öde skulle upphöra . ” Man har gjort mig uppmärksam på att dessa promenader , oaktadt renheten i deras ändamål , äro . . . ” ” . . äro ? ” ” . . opassande ? ” ” Och fröken lyssnar till detta prat , då likväl så många menniskor , som förtjena hjelp , just genom dessa våra vallfärder erhålla hvad de eljest måste sakna . Skall ej Gud se med välbehag på tvenne unga menniskor , hvilka icke företaga sig något annat än att uppfylla hans bud ! ” ” Jag vet icke huru Gud anser det – jag hoppas att han finner det rätt – men menniskorna deremot anse det illa , mycket illa . ” ” Och deraf följer ? ” ” . . att vi måste göra det goda hvar och en för sig . ” ” För att lyda de tadelsjuka ? ” ” Nej , för att icke blottställa mitt rykte . ” Vid detta inkast teg den unge mannen , men blodet kom och gick oafbrutet på hans ansigte : hans rörelse blef allt starkare . ” Säkerligen kan herr baronen , sedan jag fått veta andras omdöme öfver vårt förhållande , icke vilja att jag skall trotsa det : för en ung flicka som jag passar det ej att sätta sig öfver allmänna opinionen . Jag kan fela af okunnighet , men icke med uppsåt . ” ” Fröken ångrar då , fördömmer kanhända , dessa timmar som varit de lyckligaste i mitt lif ? ” ” Nej , visst icke ! ” ” Är det sant ? ” ” Fullkomligt . . jag erkänner till och med – ty jag vet icke hvarför jag skulle dölja det – att de äfven för mig haft intresse och behag . Tiden har gått ganska fort under våra rådplägningar . Men om jag efter denna dag fortsatte vårt umgänge , skulle det ångra mig , emedan jag då gjorde någonting orätt . Vid detta svar blixtrade det till i baronens öga , och denna blixt upplyste Blenda om att han måtte ha fattat någon förhoppning af hennes ord . ” Fröken har rätt ” – sade han med uttrycket af en så ren ömhet att , om icke Blendas hjerta varit så väl förskansadt , denna röst skulle hafva genomträngt det – ” fröken har rätt , och jag har haft orätt i att blottställa fröken . Men allt kan förso . . . ” Han afbröt , liksom han fruktat att tala i yrsel , han tvingade sin upprörda röst till lugn och tillade : ” Jag lemnar Stockholm på ett par månader , kanske också för längre tid , men om jag återkommer , söker jag ännu en gång upp fröken , och då . . . ” Det blef ett nytt och längre afbrott , en tystnad , som för begge kändes ganska tryckande . ” Men hvarhelst herr baron befinner sig ” , sade Blenda slutligen ” skola ju icke de , som haft godt af våra sammankomster , helt och hållet förgätas af baronen – att tro något sådant skulle mycket bedröfva mig . ” ” Fröken bör ej heller tro det , ty det vore en orättvisa , icke blott emot mig , utan emot fröken sjelf . ” ” Jag tackar herr baron – men nu har jag ett ärende att uträtta , som för mig åt ett annat håll ! ” Hon stannade , ty man hade ingenting mer att säga hvarandra . ” Lef väl då , fröken Blenda , dyra fröken Blenda . . . Jag tager mina minnen med mig , och ” – här sänktes tonen till en hviskning , som den talandes tilltagande rörelse gjorde nästan ohörbar – ” och de skola utan tvifvel föra mig tillbaka ! ” Så var nu Blenda på en gång af med alla sina älskare , ty under hennes promenad med baronen hade fru Emerentia haft tillfälle att afgöra affären med handelsexpediten . Och man må tro att fru Emerentia i nya svarta bombasinsklädningen utvecklade en oändlig värdighet , när hon – efter herr A : s förklaring att frökens återseende på spektaklet så återuppväckt alla hans känslor , att han efter ett par månaders strid icke kunnat undgå att förnya sitt anbud – högtidligt svarade med ett annat förtroende . Det var likväl under ” tystnadens insegel ” som herr A. fick emottaga detta vigtiga förtroende , nemligen att hennes dotter redan var så godt som förlofvad och att Blendas hjerta var fästadt innan hon hade äran att emottaga herr A : s första anbud . Och dessa upplysningar bidrogo icke blott att snart läka den enträgne friarens hjert-sår , utan hade äfven den verkan att hans andra korg kändes mindre tung än den första . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . Under det interregnum , som nu inträffade , var det för vår lilla fröken en verklig välgerning att ha Henriette att tillgå . Äfven fru Emerentia blef stundom hedrad med en kaffebjudning ; och om hon kom till ett bostons-bord med Patrik , mamsell Debora och någon annan gammal tant , var hon nära nog lika lycklig som under de behagliga timmar , hvilka hon tillbragte vid stickstrumpan och salig la Fontaines romaner . . det förstås af sig sjelft att hon , så snart utsigterna började ljusna , äfven i Stockholm anlitade lånbiblioteket . Hvad som dernäst utgjorde hennes förnämsta lycka var tanken att hon snart skulle komma i tillfälle att belöna sina slägtingars artighet : hon såg sig redan å sin dotter grefvinnans vägnar inbjuda Henriette och Patrik till grefvinnans små-soaréer . Under detta goda familjförhållande fortfor hattstofferaren herr Johan Blücher att vara frånvarande . Patrik talade beständigt om honom , allt med längtan efter hans återkomst ; och numera kände Blenda ingen motighet vid tanken på att träffa honom : hennes blyghet hade försvunnit genom underrättelsen att hans tycke var fängsladt på annat håll . Men tiden förgick , och ingen – hvarken baronen , kusin Johan eller grefven – återkom . Och ej ett enda minne , ej en enda rad från den sistnämde ! Den lilla biljett , som hon erhållit kring blomsterbuketten , gaf henne likväl tillräckligt att fundera på , icke för innehållets skull , utan emedan , då hon efteråt jemfört stilen med den på bok-paketet , hon med förvåning funnit att de voro hvarandra helt olika .