EN QVINNOTJUSARE . Thure Nikolaus Holm , så hette han egentligen , fastän kamraterna nästan alltid kallade honom Niklas . Men som han sjelf icke tyckte om detta smeknamn , i synnerhet då fruntimmer voro närvarande , är det kanske mera tillständigt att här kalla honom Thure , som hans mor och hans gamla amma brukade göra . Thure var just ingen skönhet ; om somrarne var han fräknig och om vintrarne rödblå , och så hade han stora öron , med hvilka han oupphörligt klippte . Han hade så ofta roat skolkamraterna med denna talang , att den nu blifvit en nästan oöfvervinnelig vana . Men han sörjde ej öfver sin brist på skönhet , ty han visste , att det ej är med ett vackert utseende , utan med kraft och manlighet man tjusar qvinnorna . Och Thure var en stor fruntimmerskarl . Det låg troligen i blodet , ty hans far och farfar hade tyckt mycket om kurtis . » Gossen brås på sin far » – brukade hans mor säga – » flickorna äro tokiga i honom liksom i fadern . » – Men Thure tyckte icke om andra än vackra och mycket unga flickor , och han förklarade anspråkslöst , att om han gifte sig , skulle det vara med den vackraste och rikaste sjuttonåring i Stockholm . Fula och illa klädda flickor kunde han icke fördraga , och för en flicka , som närmade sig 25 år , hade han alltid ett särskildt medlidsamt tonfall i rösten , då han talade om henne , i synnerhet om hon var vacker . » Det är skada på henne » – brukade han säga – » rigtig skada » . Gamla qvinnor , särskildt ogifta , funno ej heller nåd för Thures ögon ; han var visserligen så nådig och tillät dem att existera – ehuru han omöjligt kunde begripa hvad det tjenade till – men att en gammal qvinna kunde ha något roligt af lifvet eller öfver hufvud taget känna och tänka som andra menniskor , det gick alldeles öfver Thures horisont . Han betraktade alltid gamla mamseller som något slags misslyckadt , odugligt fabrikat . Men hvad Thure rakt inte kunde tåla , det var guvernanter och seminarister och studentskor . Hos dem fans inte längre den rena qvinligheten , den underbara doften , som är sjelfva tjusningen hos qvinnan , och som Thure så väl förstod att uppskatta . Dessutom , då qvinnan blir student , tränger hon kanske icke in på mannens gebit , stjäl hon sig icke till kunskaper , som naturen ämnat honom , skaffar sig befattningar , som nog ändå många trängas om ? Sådana qvinnor föraktade Thure , och deras straff skulle bli , att han helt och hållet ämnade undandraga dem sin hyllning . Det fans ännu en klass af menniskor , för hvilka Thure hyste en viss afvoghet , och det var militärer . Ingen visste hvarifrån denna illvilja kom , men så snart en löjtnant – det var egentligen löjtnanter han hatade – nalkades Thure , blef han alldeles som besatt . » Kan man tänka sig någonting snobbigare än de der officerspojkarne » , brukade han säga , då han om middagarne vandrade uppför Drottninggatan med någon af sina jemnåriga under armen . » Det är dessutom gammalmodigt att svärma för militärer , man ser ju att de unga flickorna rakt inte bry sig om dem . I våra bildade tider föraktar man den råa styrkan . » Thures mor var en fattig enka , som arbetade dag och natt för att hålla sonen med nystärkta skjortor och promenadkäppar och cigarrer . Thure älskade också sin mor , och fastän hon var en både gammal och ful qvinna , hade han alldeles klart för sig det ändamålsenliga i att hon existerade . Thure hade äfven en morbror , en rik grosshandlare nere i någon småstad , och på honom byggde han stora förhoppningar . Grosshandlaren hade två fullväxta döttrar , och det var Thures framtidsdröm , att lyckas fånga en af de begge kusinerna . Sommaren efter det Thure tagit sin studentexamen – han var just ingen ungdom på den tiden , ty han hade fylt 22 år – blef han bjuden att komma och helsa på hos morbrodern , och han dröjde ej med att antaga bjudningen . » Nu skall man tjusa småstadsflickorna » , tänkte han , medan han packade in sin kappsäck och lade in sina halsdukar och kragar . » Jag tänker det skall smaka dem att få ned en stockholmskavaljer » , fortsatte han , i det han gick fram till spegeln och ordnade sitt hår och skägg . Han hade ett mycket omedgörligt skägg , styft och stripigt som rågstubb , och om morgnarne , då håret stod okammadt omkring honom , liknade han en faun eller satyr , så att man nästan kunde blifva rädd för honom . Men så kammade han sig och smorde massor af pomada i sitt röda hår , och då försvann alldeles den mytologiska stämningen , utom i hans ögon , der den ibland kunde titta fram . I början af juli månad lemnade Thure Stockholm , och for ned till sin morbror , den rike grosshandlaren . Grosshandlar Vikblad var en af stadens magnater . Han hade ett stort hus vid torget , och här bodde han med sin familj , som bestod af sex döttrar – han var enkling sedan ett par år tillbaka – af hvilka två voro fullväxta och skötte hans hushåll . De skulle äfven läsa med småsyskonen , men då det aldrig blef någonting af dermed , tog grosshandlaren en guvernant för sina yngsta barn . Då Thure anlände till stationen , var grosshandlarens vagn nere för att hemta honom . Thure kastade sig upp i vagnen , ropade » kör » åt kusken , lutade sig baklänges och lade det ena benet öfver det andra . Under vägen mötte han flere af stadens unga damer ; han plirade med ögonen , strök sina mustascher och gaf dem en kritisk blick , som han tydligt såg jagade blodet till deras kinder . » Nu äro de allt bra nyfikna » – tänkte han småleende , i det han förestälde sig , hur det skulle gå som en löpeld genom staden , att grosshandlar Vikblads vagn hade varit och hemtat en främmande herre nere vid stationen . Redan i tamburen mötte Thure sin morbror , som med bullrande glädtighet helsade honom välkommen . » Det var t–n , hvad du har växt , pojke , du är ju lång som en dragon ! » sade han , i det han slog Thure på axeln . Grosshandlaren var en stor , fet herre med rödbrusigt ansigte och små , skälmska ögon . Han skrattade mycket och kunde vara icke så litet illmarig , när han ville . Han tyckte om att gyckla med menniskor , men han var för öfrigt en hjertans god och välvillig person . Thure blef nu visad till sitt rum , och der uppehöll han sig en god stund med att göra toalett . Slutligen blef han färdig och inträdde i salongen , der han träffade de båda kusinerna , som han ej sett på tio år och med hvilka han nu förnyade bekantskapen . De voro hvarandra temligen lika , feta , runda och finhylta och nästan alltid leende båda två . Men den ena af dem var 24 år och hade blå ögon , och den andra var bara 19 och hade bruna , de mest skälmska och qvicka man kan tänka sig . Thure sade också genast till sig sjelf , att det var hon , den brunögda , som skulle bli föremålet för hans ridderlighet . Han försökte derför , att så snart igenkännings- och helsningsceremonierna voro förbi inleda en skämtande och litet kurtisant konversation . Men det ville ej rigtigt lyckas ; de begge systrarna hade tydligen någonting roligt sins emellan , de sågo på hvarandra och smålogo ; i synnerhet den brunögda tycktes vara full af dämpad munterhet , allt emellanåt hoppade hon till på stolen , stoppade näsduken in i munnen och tittade ut genom fönstret och hostade . » Småstadsfasoner » , tänkte Thure medlidsamt ; » nå ja , man får inte ännu räkna så noga med henne . » Nu inträdde de yngre barnen , kammade och rentvättade till middagen , och med dem en ung dam , som genast väckte Thures nyfikenhet . Han sneglade på henne med samma uttryck af misstänksamhet som en hund , då han vädrar på en främmande person . Det var bestämdt en guvernant , det kunde aldrig slå fel ! Ja , det var mycket rigtigt så , – grosshandlaren presenterade henne som fröken Linder , lärarinna åt hans yngsta barn . Thure bugade sig och betraktade henne ånyo , och då han det hade gjort , fick han genast klart för sig , att det var en qvinna , som han inte skulle komma att tåla . Den unga damen , som var nog olycklig att så der plötsligt bli föremål för Thures hat , såg lyckligtvis icke ut att vara mycket känslig derför . Hon hade en smärt figur och ett blekt , något magert ansigte med djupblå , allvarliga ögon . Hennes utseende var på det hela taget obetydligt , men det var någonting hos henne som man genast bemärkte , och det var hennes hållning . Man skulle nästan kunna kallat den själfull ; det låg någonting öfverlägset , omedvetet öfverlägset deri , och då hon kom in i ett rum , brukade nästan alla herrar – utom Thure och hans likar förstås – helsa på henne , som om hon varit en rik och förnäm dam . Och ändå var hon så lugn och mild , så drömmande likgiltig , medan de andra pratade och skrattade omkring henne . Vid bordet var konversationen mycket liflig . Grosshandlaren berättade historier från sin ungdomstid , och för hvarje gång han slutade en historia , skrattade han , så att tårarne runno , och vände sig derefter till fröken Linder med ett : » det är befängdt , eller hur , fröken ? » Fröken Linder böjde på hufvudet och småskrattade – ett lågt , behagligt skratt . Thure , som var nog lycklig att sitta bredvid den lilla brunögda , försökte nu liksom före middagen att få i gång ett trefligt samtal på tu man hand , men nu liksom då lyckades det ej . Hon bara skrattade så snart Thure sade någonting , och då han såg upp på henne ryckte det i hennes läppar , och så tittade hon ned och började fnissa och rita på tallriken med gaffeln . Thure tänkte inom sig , att det var en fasligt skrattande familj – men slutligen blef han ond . Han försökte visserligen att trösta sig med , att det var småstadsfasoner , och att småle öfverlägset , men han kände hur hans händer blefvo fuktiga och hur det började att brinna små röda fläckar på hans kinder . Till sist kunde han icke låta bli att fråga henne , hvarför hon skrattade ? » Ack , Thure får verkligen ursäkta » , svarade den unga flickan , alltjemt fnissande , » men det är så lustigt ... jag har aldrig sett någonting sådant ... utom på åsnor , tror jag ... åh , det är så förfärligt komiskt ... hur i all verlden bär Thure sig åt ... Thure klipper oupphörligt med öronen ... så här ... » Och hon sträckte upp händerna och förde härmande sina små örsnibbar af och an . Thure blef purpurröd i ansigtet . Han hade alldeles glömt denna olyckliga vana . Och i förvirringen och förtreten kommo hans örsnibbar i ännu häftigare rörelse , så att de flögo af och an som ett par vingar , hvilket hade till följd att kusinens skratt blef ännu häftigare . Lyckligtvis var middagen nu slut , så att man fick stiga upp från bordet och afbryta den besvärliga situationen . Efter middagen gick man ned i trädgården och drack kaffe i en berså . Thure hade nu hemtat sig litet och försökte allt hvad han kunde att hålla sina öron i styr . De unga flickorna voro mycket pratsamma och berättade ifrigt , att om ett par dagar skulle det bli bal på hotellet , en rigtigt magnifik bal , arrangerad af stadens ungherrar , en bal med regementsmusik och buketter och dekorationer i kotiljongen . Nu blef Thure uppiggad och glömde alldeles sina föregående motgångar . Här var ett fält , der han skulle skörda lagrar ! Här skulle han visa småstadsboarne , hur man dansar i Stockholm ! Han vände sig genast till den lilla brunögda och anhöll småleende att få dansa kotiljongen med henne . Hon blef mycket häpen vid denna anhållan , och rodnade häftigt . » Nej tack » , svarade hon derefter bestämdt , » jag är redan uppbjuden . » » Nu narras Elsa ! » ropade en af småflickorna , som satt vid bordet och doppade skorpor i kaffet . » Det ser jag på Elsa , för Elsa blir alldeles röd i ansigtet . » » Nehej , jag narras inte ! » svarade Elsa med misstänkt ifver . » Dessutom skall jag lära min lilla nåd , att sådant der småfolk inte blandar sig i , när stort folk talar . » Härmed ryckte hon den lilla temligen omildt i håret ; denna började skrika och slå med händerna , fröken Linder måste träda emellan för att lugna det unga sinnet , och Elsa passade på att springa sin väg , för att slippa flere uppbjudningar . Det blef ett ögonblicks tystnad , som slutligen afbröts genom fröken Linder , som frågade Thure , om han var mycket road af dans . Thure blef starkt retad af denna fråga . Han lutade sig bakåt , flyttade litet på sin hatt och blåste förnämt ut sin cigarrök . » Åhja » , svarade han och strök betänksamt sina mustascher , » jag har i synnerhet varit det . Vi stockholmare äro så mycket med , att vi fort nog bli trötta derpå . » » Kors , det är att vara blaserad vid bra unga år » , sade fröken Linder småleende . Thure sneglade på henne – han tyckte det var rigtigt oförskämdt sagdt . Han kände sig nästan ilsket stämd . Den der lilla guvernantstippan med sin gulbleka fysionomi ! Det var då väl icke möjligt , att någon kunde bli kär i en sådan flicka . » Ja , se de stockholmsherrarne , de äro nu så bortskämda » , sade grosshandlaren , i det han knep i hop sitt ena öga , och slog askan af sin cigarr . Thure smålog förnöjd och läpjade på sitt punschglas . » Ja , ja , farbror vet hur det går till bland oss ungkarlar i Stockholm » , svarade han och blinkade med en min af hemligt förstånd åt grosshandlaren . » Man lefver raskt undan sitt lif der . Kommer man väl in i hvirfveln af baler och supéer , så dras man med och kommer inte så lätt lös igen . » » Nej , nej men , tror nog det » , sade grosshandlaren och sneglade skälmaktigt på den långa , fräkniga räkeln , som var så eftersökt på hufvudstadens baler . Thure började nu att med mycken ifver och alltjemt med en min af hemligt förstånd tala om en mängd stockholmsförhållanden , och härunder vände han till hälften ryggen åt fröken Linder , lutade sig långt fram mot grosshandlaren , hviskade en del saker , och då fröken Linder ett par gånger gjorde en anmärkning , låtsade han icke höra , utan vände sig oafbrutet mot morbrodern och fortfor att prata . Men då guvernanten strax derpå gick , blef Thure mycket häpen och förskräckt vid att morbrodern lade sin hand på hans axel , och vänligt , men äfven allvarligt sade : » Hör nu , min gosse , du tycks alldeles ha missförstått fröken Linders plats i mitt hus ? Jag betraktar henne som en af mina döttrar , och jag önskar att alla visa henne samma aktning som de visa dem . » Thure bockade sig och framstammade någonting om missförstånd och » inte hans mening » och » högaktning » , etc. , men inom sig svor han fröken Linder ett dödligt hat . Thure var inte rigtigt belåten , då han gick och lade sig , och han hade hela natten elaka drömmar . Han tyckte , att han dansade polka med fröken Linder , och att den lilla brunögda stod bredvid och kiknade af skratt . Han steg tidigt upp följande morgon och gick ned i trädgården , för att taga sig en promenad före frukosten . Det var en temligen stor trädgård , väl hållen , med fina gräsmattor och blomsterrabatter , och Thure tänkte då han såg de jemna , nykrattade gångarne och de präktiga rosenbuskarne , att gubben måste vara icke så litet tät . Just som denna behagliga tanke uppstod hos honom , fick han se fröken Linder , som satt under en hängask och läste . Han kom ihåg morbroderns uppmaning den föregående dagen , och han gjorde derför en artig helsning , under det han likväl inom sig tänkte , att det var en fasligt ful klädning , hon fått på sig . Så skulle ingen annan än en guvernant klä ’ sig ! » Fröken är tidigt uppe » , började han för att säga någonting . » Ja , jag stiger alltid tidigt upp om sommarmorgnarne » , svarade den unga flickan vänligt , ty hon var inte det minsta ond på Thure för hans föregående ohöfligheter . » Det är så angenämt att sitta och läsa en stund då . » » Fröken är road af lektyr ? » fortsatte Thure sina chevalereska frågor . » Mycket – ofantligt mycket . » » Det är ganska egendomligt » , sade Thure med en filosofisk min , » att ni , hvars dagliga sysselsättning rör sig omkring böcker och läsning , icke förlorar smaken derför . Ni känner annars ordspråket om bagarbarn och bröd ? » » Liknelsen är icke rigtigt träffande » , svarade fröken Linder småleende , » Jag försäkrar er , att lexläsning och diktamen icke komma en att förlora smaken för Ibsens dikter . » » Nej , naturligtvis , naturligtvis » , medgaf Thure nådigt . » Jaså , det är Ibsen ni läser » , fortfor han , i det han böjde sig ned och såg på titelbladet af den unga flickans bok . » En charmant författare ! Emellertid kan man knappast göra sig en föreställning om verkan af hans dramer , då man icke sett dem från scenen , utförda af dramatiska teaterns artister . » » Nej , det förstås » , svarade fröken Linder , som hade sett alla dem , som blifvit uppförda . » Men för så vidt jag vet , har Brand aldrig gått öfver någon scen ? » » Nej , jag tror icke det . Den är också det minst dramatiska och minst djupgående af hans verk . » » Minst djupgående ? – Ni har naturligtvis läst den ? » tillade hon tvekande . Nu var händelsen , att Thure icke hade läst Brand och , hvad värre var , han hade aldrig hört talas derom . Men han stod likväl tappert på sig . » Ja visst » , svarade han brådskande . » Den som emellertid gjort mesta uppseendet , är tvifvelsutan ’ Ett dockhem ’ . Ni kan knappast föreställa er , hur man talade och disputerade derom i Stockholm ... » » Ja , det är besynnerligt , att man kunde tvista om en sak , som utvecklar sig så följdrigtigt och naturligt » , sade fröken Linder småleende . » Fröken anser naturligtvis att Nora handlade rätt , då hon öfvergaf man och barn ? » högg Thure in med stridslystna blickar . » Handlade rätt ? Hon handlade konseqvent med sin karakter , hon handlade så , som en qvinna med hennes lynne måste handla , då hon upptäcker sanningen . » » Det vill säga , fröken tycker , att en qvinna har rättighet att så der midt i natten rymma ifrån hus och hem ? – Ja , jag kunde just tro det ! » utropade Thure , ilsket triumferande . » Jag skulle kunnat svära på , att fröken hörde till dem , som taga Noras parti ! Jag är öfvertygad om , att ifall fröken vore gift , skulle fröken anse , att det var hustrun som borde styra och ... » Nu tyckte fröken Linder att Thure blef både litet komisk och oförskämd . Hon kände sig mycket frestad att gifva honom ett spetsigt svar , men hon hejdade sig och sade helt lugnt : » Jag märker , att herr Holm icke är någon menniskokännare . Det är kanske derför ni har svårt att sätta er in i Ibsens författareskap . Lyd ni mitt råd och läs om ’ Ett dockhem ’ ett par gånger och tänk sedan noga derpå . Då kan ni kanske ge er in på sådana här dispyter , men till dess , afstå för er egen skull alldeles derifrån ! » Med dessa ord steg hon upp och helsade småleende ett » god morgon » . Thure kunde ingenting svara , men det kokade inom honom . Han tyckte att ingen menniska någonsin retat honom så som fröken Linder , och han gjorde upp de vildaste hämndplaner mot henne . Han förestälde sig , hur han på balen i öfvermorgon skulle få sitta och kläda väggarna , och hur han gång på gång skulle gå förbi henne och inte bjuda upp henne , hur ynklig hon än såg ut , ja , inte ens dansa ett enda hvarf i kotiljongen med henne . Ah , hvad det skulle bli skönt att stuka henne , hon med sin Ibsen och sin menniskokännedom ! Den dagen voro kusinerna nästan oafbrutet upptagna af bestyr för den kommande festen , och deras hufvuden voro alldeles fulla af balfantasier . De sutto nästan hela förmiddagen i salen , och veckade remsor och pratade och skrattade , så att deras röster hördes ned på gatan , och fröken Linder , som satt i rummet bredvid och läste med barnen , måste flere gånger bedja dem vara litet tystare . Den lilla brunögda var i synnerhet uppsluppen ; allt emellanåt drillade hon till som en fogel , och så kastade hon sina remsor upp i taket , och så föll hon baklänges i stolen och gapskrattade hejdlöst åt kusin Thures öron , hon hade aldrig sett någonting så lustigt , tyckte hon . Emellertid gick Thure och promenerade på stadens gator , för att bese dess märkvärdigheter och taga i ögonsigte de damer , ödet förde i hans väg . Han rynkade på näsan åt de flesta , men nere i parken mötte han ett par unga flickor , klädda i ljusa sommardrägter och med likadana parasoller och hattar . Thure fixerade dem skarpt . » Très chic » , mumlade han för sig sjelf och vände derefter om vid alléns slut för att ännu en gång möta de sköna . Då han kom hem och gick in i trädgården , fick han se den lilla brunögda , som satt i en berså med sina skära remsor . Det var så hett der uppe , att hon måste gå ned och svalka sig . Hon såg så obeskrifligt söt ut , der hon satt med de små fötterna upplagda på en pall , och den skära tarlatanen pösande omkring sig . Hon hade en mycket tunn klädning , så att de hvita , runda armarne nästan skimrade igenom tyget ; allt emellanåt upphörde hon med sitt arbete , en varm rodnad flög öfver hennes mjella kinder , hon pustade och sköt ut sin lilla röda underläpp – hela hennes varelse såg ut som ett körsbär , som sväller i solskenet . Thure stod en stund tyst och betraktade henne , och det der mytologiska förhållandet i hans ögon började glindra fram ; men hur det var , fann han det slutligen opassande att stå så der och spionera , hvarför han hostade några tag och så helt plötsligt visade sig i ingången till bersån . » Åh , hvad jag blef rädd ! » utropade Elsa och hoppade högt upp . » Jag tyckte att Thure såg ut som en ... Thure såg så förfärligt lång ut ... » Thure småskrattade , tog en stol och satte sig ned och började prata hit och dit . Så blef det en stunds tystnad ; Elsa öppnade flere gånger munnen , liksom ville hon säga någonting , men ej kunde finna ord . Slutligen lade hon sitt arbete i knäet , såg hastigt upp och frågade under det hon med nålen ritade figurer på stenbordet : » Hör nu , hvad tycker Thure om Anna Linder ? » » Det är säkerligen en mycket aktningsvärd ung dam » , svarade Thure högtidligt . » Visst är hon aktningsvärd » , sade Elsa med en otålig axelryckning . » Men hvad tycker Thure om henne , frågade jag ? » » Nåväl , upprigtigt sagdt , icke mycket » , svarade Thure med manlig öppenhet . » Tvifvelsutan är hon en bra och bildad flicka , men hon är icke tilltalande för oss män . Hon saknar helt och hållet hvad man plägar kalla ’ karltycke ’ . » » Karltycke ? Hvad är det för något ? » frågade den lilla brunögda och såg menlös ut . » Åh , inte behöfver jag väl säga en sådan flicka som Elsa , hvad man menar dermed » , svarade Thure med en eldig blick . » Jo , jag försäkrar , att jag rakt inte begriper det » , fortfor Elsa och såg allt mer och mer enfaldig ut . » Kan inte Thure säga mig det ? » » Kors , har inte Elsa märkt , hur på en bal t. ex . en del flickor genast blifva omringade och uppbjudna , medan andra återigen – och deribland fröken Linder , fruktar jag – nästan oafbrutet få sitta ? » » Jo , det förstås , det har jag nog sett . Men jag begriper inte ... hvad är det som fattas dem ? Hvad är det för fel på t. ex . Anna Linder ? » » Ja , det kan jag ej säga » , svarade Thure , i det han ryckte på axlarne och gjorde en elegant gest med båda händerna . » Det är någonting , som är alldeles omöjligt att beskrifva , det är den underbara mystiken i qvinnans väsende . Dessutom måste jag bekänna , att jag för min del – hur orätt det än må vara – har en afgjord antipati för guvernanter och studentskor och bankflickor och sådana der . De äro icke längre för mig qvinnan , den omedvetna , den drömmande , den oberörda , och jag tror icke det skulle falla mig in att bjuda upp en sådan till dans . » Nu blef Elsa litet het ; Thures dumheter började reta henne . » Nå , det var då märkvärdigt ! » utropade hon häftigt . » Skulle inte Thure vilja dansa med ... jag skall säga Thure , jag ... » » Ja , det förstås » , afbröt Thure litet ängsligt , » det kan ju finnas vissa konsiderationer som ... med ett ord sagdt , vissa skyldigheter , som tvinga ... Men smak och böjelse draga oss åt ett annat håll . Vi männer ... » Elsa lät sitt arbete hvila en stund och betraktade Thure oafvändt , medan han höll ett långt tal för henne om mannens uppfattning af den rena qvinligheten , dervid oupphörligt slungande omkring sig sitt slagord : » vi männer » . Hon tänkte inom sig , att han var den fulaste och dummaste karl , hon någonsin hade sett , och då han slutligen började närma sig henne och hon såg hur hans fingrar rörde sig emot henne , blef hon förskräckt , och fick plötsligen mycket brådt med att lägga in sitt arbete och gå upp för att kläda sig till middagen . Thure lät ännu höra några dyningar om qvinlighet och renhet , men Elsa skyndade sig bort det fortaste hon kunde , och medan hon gick uppför trappan , föresatte hon sig , att nog skulle den herrn få plikta för sitt tal om guvernanter och studentskor . Ändtligen kom den efterlängtade baldagen . De små kusinerna foro af , iklädda sina blå och skära klädningar , som kommo dem att likna två små pullstrutar , och med hjernorna uppfylda af lyckliga drömmar . Grosshandlaren och fröken Linder voro mera sansade , men Thure var i ett öfverspändt tillstånd , ty Elsa hade lofvat honom andra valsen , och han förestälde sig , hvilket uppseende han skulle göra med sina nya åtsittande pantalonger , och den vårdslösa , litet blaserade hållning , han ämnade använda . På balen var mycket varmt och mycket trångt och ovanligt godt om kavaljerer , hvarför också Thure , så snart första valsen var förbi , skyndade sig att bjuda upp en dam till kotiljongen . Han lät presentera sig för de vackraste och bäst klädda flickorna , men märkvärdigt nog svarade de allesammans , att de redan voro uppbjudna . Thure blef litet het om öronen ; det skulle vara öfver all beskrifning förargligt , om han ej finge en rigtigt » stilig » dam till kotiljongen . Hans lynne började antaga en gråaktig färgton , som ännu mera ökades , då han fick se fröken Linder , som stod omgifven af en hel skara herrar , hvilka den ena efter den andra tecknade sitt namn på hennes program . » Nå , man får väl lof att bjuda upp henne till någon dans » , tänkte Thure med storslagen nedlåtenhet . » Det skulle kanske se illa ut annars . » Han gick således fram till fröken Linder och anhöll vårdslöst om en française . Men till sin gränslösa förvåning fick han det svaret , att hon icke hade någon dans ledig . Han blef alldeles purpurröd i ansigtet , men i det samma varseblef han Elsa , som stod strax bredvid dem och skrattade bakom solfjädern , och då blef han lika blek , som han nyss varit röd . Han kände i detta ögonblick en aning om , att han hädanefter ej skulle komma att tillbedja qvinnorna , som han hittills gjort . Emellertid förgick aftonen under den lifligaste sinnesstämning . Polkor , valser och françaiser tumlade på hvarandra , det var knappast två minuters uppehåll mellan hvarje dans . Temperaturen var tropisk , ty det var en het sommarafton , och balen till trängsel besökt ; luften tätnade mera och mera , och dansmusiken larmade deri som åskskrällar ; pannorna lackade af stora svettdroppar , långa trasor af tyll och tarlatan slingrade sig kring kavaljerernas ben , mammor och pappor nickade fridfullt kring väggarna , och solfjädrar och näsdukar voro i en beständigt flägtande rörelse . Den lilla brunögda var alldeles purpurröd ända ned på halsen , och hon arbetade med sin solfjäder , så att de brända hårlockarne stodo rätt ut från hennes hufvud . Mellan danserna rusade herrarne in i buffeten och störtade i sig ett glas punsch och så ut igen , för att börja arbetet med stärkta krafter . Den ende , som icke rigtigt förstod att uppskatta aftonens nöje , var Thure . Han deltog visserligen i dansen , men det ville ej gå rigtigt bra , och han fick nästan alltid fula och illa klädda flickor att dansa med . Han började att känna sig underligt stämd och att anställa små betraktelser öfver verldens fåfänglighet och lumpenhet . Hur många bland dessa flickor , ytliga och tanklösa som de voro , kunde väl göra anspråk på att kallas qvinna – kunde väl gömma den sanna qvinlighetens perla inom sig ? Hur många af dessa unga män , som äflades om rikedom och skönhet , kunde väl uppskatta kärleken , den äkta , manliga kärleken , som qvinnan trånar efter ? Nej , en bal med sin fåfänga och sitt koketteri var icke rätta fältet för att söka idealet och göra sig förstådd deraf . Thure började ana hjertats mysterier , och ädla föresatser att öfvergifva flärd och kurtis och söka det mera gedigna uppstodo hos honom . Styrkt af dessa ädla föresatser , lutade han sig mot dörrposten , lade armarne i kors och betraktade öfverlägset småleende de dansande paren , som , pustande och varma , nu promenerade ut till kotiljongen . Han undrade , om egentligen någon af dem skulle kunna fatta de sublima tankar , som nu rörde sig inom honom . Just som han undrade detta , fick han ett slag på axeln , och då han vände sig om , såg han sin morbrors röda , skinande ansigte och små blanka ögon , som betraktade honom med en illmarig blick . » Hvad f-n , dansar du inte , pojke ? » skrek grosshandlaren . » Hvad är det för dumheter ? Kom , ska ’ jag skaffa dig en dam , der inne sitter en liten söt flickunge , som jag ska ’ presentera dig för ! » Thure försökte att spjerna emot och mumlade någonting om trötthet och öfveransträngning . Men det hjelpte ej ; grosshandlaren drog honom med sig bort till en flicka , som satt alldeles ensam i ett af de inre rummen , och presenterade honom som en eftersökt och skicklig stockholmsdansör . Thure bockade sig snäft och sade ingenting ; men den unga flickan steg genast upp och tackade honom med ett gladt leende . Hon hade en liten , mager figur och en ljusblå ylleklädning , som satt mycket illa , sköt upp fram och slog veck öfver höfterna . Äfven handskarne voro icke oklanderligt rena och mycket rynkiga kring handleden . Thure såg allt detta , då han förde henne ut i salen , och alla hans storslagna tankar om det sanna , qvinliga idealet flögo med ens sin kos , medan han undersökte den stackars flickan och förargade sig öfver hennes stillösa drägt . Och det hjelpte ej , att hon under hela kotiljongen var så glad och vänlig och tacksam . Hon gaf honom två dekorationer och berättade för honom , att hon var så road af dans , och så förtjust åt att ha fått en stockholmsherre till kavaljer . Thure lyssnade likgiltigt och nickade allt emellanåt med ett nådigt småleende , under det han sneglade på de andra dansande paren och harmades öfver sitt nederlag . Ändtligen var kotiljongen slut , och man lemnade balsalen . Thure skyndade sig genast ifrån sin dam , och han brydde sig inte alls om , att hon såg så god och vänlig ut , då hon tackade honom för dansen . Men just då han skulle gå ut i förstugan kom den lilla brunögda kusinen springande och ryckte honom i fracken . » Nå , hade Thure roligt under kotiljongen ? » frågade hon med ett afskyvärdt skälmaktigt leende . » Mycket » , svarade Thure med manlig fasthet , » det var en ovanligt intressant och bildad ung dam . » » Jo , det tror jag det . Hon är ju guvernant hos hökar Pettersons . Och Thure , som inte kan tåla guvernanter – hur kunde det komma sig ? » Nu kände sig Thure tillintetgjord . Det var litet för starkt , tyckte han . » Jaså , pappa talade inte om det » , ropade Elsa . » O , den skälmen , den skälmen ! » tillade hon , i det hon storskrattande sprang sin väg . Det var rågen på alla hans missöden , och ifrån den stunden daterar sig det hat , som nu ofta plägar jäsa i hans ord , då han talar om sina medmenniskor . Följande morgon berättade han , att han fått ett bref ifrån Stockholm , i och för ordnandet af vissa affärer . Han skulle så gerna velat stanna litet längre , men affärerna , som voro af en högst delikat natur , manade honom att brådska . De små kusinerna gjorde ingenting för att qvarhålla honom , utan önskade honom upprigtigt lycka , både på resan och till utredandet af de delikata affärerna . Hela denna sommar var Thure vid ett retligt lynne , och den sjelftillit , han vanligen plägade ådagalägga i ord och handlingar , var något minskad . Men åt sina vänner sade han alltid , då talet kom på hans sejour hos morbrodern , att orsaken hvarför han så plötsligt måste resa , var att en ung flicka – fattig visserligen , fader och moderlös och guvernant hos en rik borgarfamilj , men en skönhet och ovanligt begåfvad – fäst sig allt för mycket vid honom och gifvit en origtig tydning åt den uppmärksamhet han egnat henne . Huruvida någon af vännerna trodde på denna saga , är bäst att lemna osagdt .