Under eftermiddagen befann sig fru Regine Sofie Thorman så mycket bättre , att hon kunde sitta uppe i sängen . Men hon blef otålig , då téet stod färdigt och de resande ännu icke hördes af . Ändtligen rördes ringklockan i tamburen . ” Skynda sig , Debora – kan hon flytta på sig . . . Åh , herre gud , det är snart trettio år sedan Emerentia och jag träffades ! Nånå , känner jag icke ändå den rösten . . . . jo , det är hon ! ” Och fru Emerentia var det som , med Blenda trippande bakom sig , kom in i rummet . Nu kunde väl ingenting vara naturligare än att den romantiska systern med en störtsjö af tårar skulle kasta sig öfver den så fullkomligt prosaiska , men lika naturligt var att den sednare på sitt eget tvära vis afbröt all romantik . ” Nå nå , så så , vi äro ju gamla menniskorna ! Bevars gud , tycker du det är så ledsamt att se mig igen , efter du icke kan stäfja gråten ? ” ” Jag är ju så glad , och ändå så sorgsen ! ” snyftade fru Emerentia . ” Jag kan aldrig förstå att det bar så illa till att du skulle sjukna just i dag , liksom jag fört olycka med mig öfver huset . ” ” Ack , ditt stackars kräk , du är lika narraktig som förr i verlden . . . Men , herre gud , så mager och skranglig du blifvit ! Jo , annat slag såg du ut , när vi skiljdes åt i Göteborg . ” ” Ja , du må säga det ! Det var den glada tid , då salig moster Tena hade gjort bröllop åt dig och Blücher . Sedan reste du med din man på hans skepp till Stockholm , och så . . . ” ” Tyst , tyst , det for bort som en dröm alltsammans det der . . Stackars Blücher – innan året var gånget , hade lyckan vändt sig och han gått till botten med både skepp och manskap . Trösta mig , för tid det var ! ” Och vid det bittra minnet af sin enda , korta ungdomsdröm måste den starka fru Regine Sofie släppa ögonen till . Men snart fattade hon sig med vanlig manhaftighet , sköt systern tillbaka och förkunnade att hon nu ville ta syn på systerdottern . Blenda hade emellertid nog varit besedd från hufvudet till fotabjellet af Henriette , som stel och ståtlig satt vid fönstret , hvarifrån hon med sin stolta blick tycktes vilja nedtrycka den fattiga slägtingen . ” Jaså , detta är flick-ungen . . . Kom fram , mitt gryn – var icke blyg : jag äter icke upp dig ! ” Men Blenda kunde icke rå för att hon för första gången under sin lefnad behäftades med en verklig blyghet . Den gamla fruns korta , sträfva ton , hennes besynnerliga sätt att uttrycka sina känslor vid återseendet af en sedan trettio år icke träffad syster förstelnade Blenda , och hon förmådde endast att med en ödmjuk nigning helsa den barska tanten , hvars hand hennes darrande läppar i detsamma vidrörde . ” Sådant sjåp till unge ! ” utbrast fru Regine Sofie i en ton , som likväl var ganska vänligt menad . . ” Och nu tror jag att hon vill duscha mig , hon också . . . Kära hjertandes , go ’ vänner , pipen j så der mycket i gamla Westergötland – det är riktigt en ful vana ! ” ” Kära barn ” , hviskade fru Emerentia sin dotter i örat , ” var icke tafatt och barnslig – tant tycker om kurage ! Du var icke så borttappad på vägen . ” ” Jag ber om förlåtelse . . . ” framstammade Blenda , i det hon med något bemödande upplyfte sina milda ögon på tant Regine Sofies hederliga , men skarpa anletsdrag . ” Litet fel är snart förlåtet ! Men var icke gråtmild , om du vill stå väl hos mig – nå , se så ja , nu är allt bra ! ” Och den värda frun behagade att med sin egen snusnäsduk aftorka tårarna på Blendas kinder och derefter att med stort välbehag betrakta flickans älskliga ansigte . Under detta slags revy höll fru v. Kühlen sina ögon stadigt riktade på systern : hon darrade af bäfvan att den , af hvilken deras öde till så stor del berodde , icke skulle blifva nöjd . Men hon lugnade sig fullkomligt , då hon hörde följande : ” Ser man på – vår Herre har ingen skam : frisk , välskapad och fager som ett nyutslaget blomster . . . Nå , vänd dig om nu , så skall jag visa dig din kusin Henriette , min sonhustru ! ” Vid dessa ord flyttade sig lärftskramhandlandens förnäma fru långsamt från sin plats vid fönstret och nalkades med ett utseende af nedlåtenhet först fru v. Kühlen , för hvilken hon gjorde en höflig , men kall nigning , och derefter Blenda , den hon räckte ett par fingerspetsar , i det hon småleende sade : ” Välkommen till Stockholm , min lilla vän ! Jag rekommenderar mig sjelf som kund till den snälla sömmerskan , ty jag har en hel hop saker att låta sy . ” Men nu skulle man ha sett hvilka ögon svärmodern satte på den styfva svärdottern ! ” Rekommendera dig som slägting först , min docka – det passar bättre , inbillar jag mig ! Ty hvad kunderna beträffar , så kan jag skaffa dem sjelf . . . Nå , min kära Emerentia , vill du icke hedra din systersons hustru med en omfamning . . . så ja . . så skall det vara . . . Nu kommer lilla Blendas tur – ni kan väl kyssas vackert som systrar ! ” Med en öm och innerligt bedjande blick såg Blenda upp till sin obekanta slägting , men om denna också icke vågade undandraga sig sin despotiska svärmors spira , så kunde ingenting hindra henne att lägga en verkligt impertinent vårdslöshet i det sätt , hvarpå hon besvarade sin påtrugade kusins blyga och vänliga helsning . ” Godt , godt ! ” mumlade fru Regine Sofie och kastade en vältalig blick på sin sonhustru . . ” Men sätt er nu , go ’ vänner , och se hemmastadda ut ! Jag tycker ej om att folk har utseende af att icke veta antingen de skola stå eller gå . . . Och du , Debora , tag fram téet , så att nådig frun sedan får fara hem . . . Men hvar är son min – följde icke han er in ? ” ” Här , mamma – jag skulle bara skicka af hyrkusken . ” ” Jaså , du tog vagn – nå , den gången passade det icke så dumt . . . Fick ni vänta på Patrik , eller kom han i rättan tid ? ” ” Nej , bevars ” , försäkrade fru Emerentia , ” vi fingo visst icke vänta ! ” ” Och om moster än så fått , hade det visst icke märkts ” , inföll Patrik skrattande , ” ty mamma skall veta att jag kunde knappt komma fram till fruntimren , så omgifna voro de af herrar , som täflade med hvarandra i artiga anbud – jag tror min själ , att de gerna skulle ha spänt sig sjelfva framför lilla kusin Blendas vagn ! ” Vid denna underrättelse syntes ett mycket olika uttryck i de tillstädesvarande fruntimrens ögon : modersfåfängans uppenbara triumf lyste ur fru Emerentias , en med afund blandad omätlig förvåning ur Henriettes , förskräckelse och en ingalunda dold harm i tant Regine Sofies . ” Hvad vill detta säga ? ” frågade den sednare , och tonen liknade bruset af en på afstånd hörd stormvind . ” Är du af den ullen , min flicka , har du sådana anlag ? ” ” Kära Regine Sofie , misstänk icke barnet ! ” afbröt fru Emerentia , hjeltemodigt offrande sig för sin ögonsten . ” Tyst du , syster , och låt henne svara sjelf – hon är allt så gammal , att hon har mål i mun . . . Se mig rakt i ögonen , du lilla slinka , och svara mig , men utan omvägar , hör du , på den frågan om du är road af att sällskapa med unga herrar ? ” ” Ja , söta tant , nog är jag det . ” Vid denna öppna bekännelse föll Henriette i ett så häftigt skratt , att hennes svärmor med en vresig blick frågade om hon hade fått konvulsioner . Härefter tillade den stränga matronan , som verkligen behöfde återhemta sig litet efter Blendas svar : ” Det kan ingen anklaga dig för falskhet , och det är då rätt väl det , men om du vill njuta mitt skydd , så får du nog umbära dylika nöjen . . . Dina artiga herrar torde ha erbjudit sig att komma och se efter huru du finner dig i ditt nya hem ? ” Blendas rodnande kinder gåfvo det svar , som hon ej sjelf vågade sig fram med . ” Jo , jag tackar , jag märker hur det står till ! Och du , Emerentia , har du kunnat bifalla . . . ” ” Ack , herre gud , jag har hvarken sagt ja eller nej ! Men det var så , att det var fråga om att visa oss de kongliga lustslotten ; och baron T–svärd var så genom-artig och ville rekommendera Blenda hos en mängd förnäma fruntimmer , som han bestämdt visste hade broderier att lemna . ” ” Gud sig förbarme , så tokig du är , som låter flickungen ta emot slika offerter ! Hon skall sy linnsöm åt Patriks bod ; och hvad de kongliga lustslotten anbelangar , så kan hon väl i sinom tid äfven få se dem utan sådana sprättars försorg . ” ” Men jag försäkrar dig , bästa , kära Regine Sofie , att de alla voro unga män af god uppfostran och hederliga tänkesätt ! Och jag är väf icke sjelf så alldeles utan erfarenhet och vett , att jag icke skiljer på hvad som bör vara . ” Det var icke utan att en retad och sårad känsla gaf sig luft i detta fru Emerentias försvar ; men systern , långt ifrån att höra på , vände sig helt tvert till mamsell Debora , som nu inträdde med teet : ” Hör på ett ord så godt som två , mamsell : komma här några unga herrar och fråga efter fru v. Kühlen och den här unga fröken , så skicka dem tillbaka med det beskedet att fruntimren icke ta emot besök ! Och nu icke ett ord mera om den saken . . . Slå i teet ! ” Sedan dessa order utgått från den i sin slägt och särdeles i sitt hus egenmäktigt regerande gamla frun , uppstod en undergifven tystnad i hela kretsen , hvilken tystnad icke afbröts så länge tekopparna slamrade . Men så snart de återkommit på brickan , började Henriette draga shalen omkring sig ; och Patrik förmodade att mamma nu kanske ville vara ensam med de nykomna slägtingarna . ” Jag behöfver nu vara alldeles ensam . Debora skall straxt följa syster min och barnet upp på deras kammare , så att de få se öfver sakerna ! I morgon hålla de hvila , men i öfvermorgon kan du skicka hit shirtingen , Patrik ! ” Nu blef allmänt uppbrott . Vid afskedstagningen hoppades Henriette att hon följande dagen skulle finna mamma återställd , men mamma svarade sötsurt : ” Det kan du höra åt genom bud – jag vill ej hindra dig att längre vara ifrån sommarnöjet . . . Farväl med er . . . Är jag frisk om söndag , så kan ni äta middag här ! ” Då fru v. Kühlen och hennes unga dotter , efter mamsell Deboras bortgång , befunno sig ensamma i den stora och rätt vackra kammare , som blifvit dem upplåten , var bådas första rörelse att kasta sig i hvarandras famn . ” Döm icke efter början , mitt barn ! ” tröstade modern , hvars eget eljest så förtröstansfulla hjerta nu var temligen tungt . ” Ack , så narraktiga våra luftslott voro ! ” hviskade Blenda . ” Här bli vi liksom fångar . ” ” Åh nej , du lilla , det skall du icke tro – det blir icke så illa heller ! ” ” Se då ut genom fönstret – den stora mörka muren stänger ju all utsigt : vi ha icke ens en skymt af himlen ! ” ” Sa veta vi ändå , kära du , huru den ser ut , och bära den dessutom alltid i hjertat , när vi äro vid mod och hopp . ” ” Men det kunna vi icke vara . . . Säg , på samvete , om mamma i denna stund eger någondera delen ? ” ” Det eger jag visst ! Stackars syster Regine Sofie var sjuk , och har dessutom alltid haft sitt eget sjelfrådiga sinne ; att hon emellertid vill oss väl , försäkrar jag heligt ! Och Patrik – det såg du sjelf , om han var hederlig och beskedlig , som förde oss i en sådan vagn ! ” ” Kusin Patrik är rätt bra , jag har ingenting emot honom , ty om han icke har särdeles hvarken utseende eller sätt , så har han åtminstone hjerta . Men hans fru – jag vet icke hvarföre hon såg så besynnerligt på mig och bemötte mig liksom . . . jag kan ej säga hur : det pinar mig dock mycket . ” ” Åh , det blir nog bra , du lilla ! Om hon också är lite på sin kant , så hör det kanske till stockholmskornas fasoner . . och se ’ n så snäbbade allt Regine Sofie åt henne också . ” ” Just det var så ledsamt – hvilket tråkigt lif inomhus att höra svärmodern så der hugga på sonhustrun . . . ja ja , hon tycks hugga på något hvar , och summan af alltsammans är , att om en önskan kunde uträtta något , så skulle jag af allt hjerta önska att jag i morgon bittida vaknade i vårt gamla hem ! ” ” Men dermed förlorade du också minnet af sjelfva resan , som du haft så mycket nöje af , och minnet af eftermiddagen i Wennerborg , hvilken väl också var något värd . ” ” Ack , ja ” – Blendas ögon började åter glänsa – ” denna eftermiddag var det bästa , ty jag har den att tacka för det enda nöje jag här lär få ! ” Hon visade på sitt bokpaket . ” Och jag är viss ” , uppmuntrade fru Emerentia , som så gerna ville se molnen fly från dotterns panna , ” jag är viss att grefven med snaraste kommer hit till Stockholm , och honom , han som har ett både värdigt och förnämt utseende , våga de ej stänga ute : ty den vore väl blind , som kunde tro att han far med hafs , såsom syster min – oss emellan sagdt – kanske icke så orätt inbillar sig om de fyra andra . ” ” Jag bryr mig också just icke så mycket om dem ! ” menade Blenda , hvars alla tankar från böckerna drogo sig till den vänlige gifvaren och det samtal hon haft med honom – och här råkade hon så lyckligt erinra sig det om i verkligt deltagande vittnande råd , som han vid afskedet gaf henne : ” Möt icke för öppenhjertigt den tjenstaktighet och de artigheter , som säkert skola erbjudas er ! När man är ung , och framför allt när man är skön och utan manligt beskydd , behöfver man vara något misstrogen . ” Modern smålog . ” Jag är nöjd med det så som det är ! ” sade hon . ” Du blir nu alldeles lik den i tornet inneslutna prinsessan , och syster min är draken , mot hvilken alla de kämpar månde strida , som önska få en skymt af den fördolda skönheten . ” ” Nå , så får väl jag också vara nöjd ! ” inföll Blenda , hvars af naturen lätta och spänstiga lynne vid dessa tröstgrunder ej längre kunde stå emot det dystra intryck , som hon rönt . ” Men jag är säker ” , tillade hon leende , ” att ingen öfvervinner den draken och att jag blir qvar i tornet tills döden eller – min riddare befriar mig . ” ” Sådant skall sinnet vara . . . Låt oss nu utan afvoga känslor blicka omkring , så finna vi det nog bra . . . Hvilken vacker soffa , du . . äkta bombasänget till öfverdrag . . . och betsad byrå med spegel på – jo , jag tackar , du lilla . . Än sybord då ! Den beskedliga Regine Sofie , detta var då alltför vänskapligt i Stockholm , der allt är så dyrt . ” ” Men i alla fall är det tungt och mörkt härinne . Och se ’ n dessa stora husmassor , dessa ändlösa gator – det är ängsligt alltsammans ! ” ” Och ändå blef du så godt som tokig af förtjusning , när du först fick se sta ’ n ! ” ” Ja , men då stod jag på ångbåten , och derifrån var den så skön , att jag kunde bli tokig än en gång , om jag åter finge se den synen . Men när man kommer in uti den . så är det icke på det sättet – bara bullret på gatorna gör en ju alldeles döf . ” ” Du finner dig nöjd med alltsammans , du lilla , när du blir van och , som min salig farmor plägade säga , lite varm i kläderna . . . Och låt oss nu plocka upp sakerna , så att den beskedliga mamsellen , när hon kommer tillbaka , icke får någon nys om att vi så här gett oss öfver , utan äro nöjda och tacksamma – ty lita du på att syster min nog hör efter den saken ! ”