Efter denna dag studerade fruntimren Dagbladet och sprungo efter annonser ett par timmar hvarenda förmiddag . Och som tant Regine Sofies hushåll icke skulle upplösas förrän vid flyttningstiden kunde de taga sig denna ledighet . Men ehuru salig farmor , som sett verlden , försäkrat att ” den som söker , han finner ” , befans likväl detta tänkespråk vara ganska problematiskt . Först hvad rummet beträffade , var det ena för dyrt , det andra för litet , i det tredje slog röken in och det fjerde , som hade ett skäligt pris och temligen snygga väggar , var behäftadt med olägenheten af fem höga trappor , i hvilka man höll på att bryta nacken af sig , hvar gång man skulle upp eller ned . ” Men der bo vi ändå för sexti riksdaler om året ” , sade Blenda , ” då deremot alla rum , som ha ett hyggligt läge och kök , kosta nitti , ja hundra riksdaler . ” ” Det är nog sant , du lilla ! ” svarade mamma med en fundersam min. ” Men då vi besinna . . . ” Fru Emerentia betänkte sig tydligt litet på fortsättningen – den var säkert kinkig . ” Hvad skola vi besinna ? ” ” Det , kära barn , att vi , om ej den gode guden sänder oss någon särdeles lycka , ändå icke för vårt handarbete torde kunna anskaffa ens dessa sexti riksdaler jemte föda , ljus och sådant mer ; och derför . . . ” ” Derför ? ” . . . ” tycker jag att vi likså gerna kunna sätta oss i vidlyftighet för hundra som för sexti riksdaler – då bo vi åtminstone som folk ! ” ” Men , min gud , om vi icke förmå betala – tänk på det , mamma – så kunde de ju helt enkelt sätta oss i arrest . . o , min gud , hur rysligt ! ” ” Alldeles tvertom : så mycket bättre , säger jag – du skulle få se ! ” ” Hvad då ? ” ” Åh , vi finge nog tag i någon hygglig person , som skrefve i tidningen en lång rörande historia om tvenne värnlösa adelsdamer , som råkat i det mest oförtjenta betryck , och så gissar jag att det äfven sades något om den enas makalösa skönhet och den andras fasta karakter . . . och derefter skulle man få se , hur kammarn blefve för trång för alla de besök , som nyfikenheten lockade till oss . ” ” Fy , det vore förnedrande ! ” ” Alldeles icke – och min själ , det vore ett så dåligt tillfälle att bli sedd af allehanda slags folk ! ” ” Men i alla fall vore det ovärdigt , mamma ! Jag känner att vi ej kunde ega rättighet att handla så , ty vi hade ju med flit ställt oss i onödiga utgifter . . . ” ” Prat ! ” ” Låt mig denna enda gång råda : låt oss taga den lilla kammaren för sexti riksdaler ! ” ” Bestämdt icke , kära barn ! ” ” Men , mamma ! ” ” Se så – låt oss komma öfverens ! Ingen skulle krångla uppför alla de trapporna , du lilla ! Vi måste ha ett riktigt rum . . . Och hör nu – under denna tiden ha vi insparat öfver tjugufem riksdaler : det är så mycket att vi betala första qvartalet . Nå , när man har tre månader på sig – nittiotvå dagar , du lilla – så skulle man väl vara bra dum , om man icke hittade något råd i nöden . ” ” Men om det icke bure sig bättre ? ” ” Så blir det , gudbevars , icke värre än att jag sätter örhängena och sommarkappan , som jag ärfde efter salig Regine Sofie , på assistansen – under vintern behöfver jag den ändå icke , och der är just en välgörande inrättning den der assistansen : det man har der , slipper man vakta hemma för tjufvar . ” Blenda log och motsade ej längre . Ett vackert rum med kök för ett hundra riksdaler togs tre trappor upp vid Riddargatan – och med fri utsigt åt sjösidan . När man skulle besluta sig att bo ” reelt ” , så borde man välja en gata med reputerligt namn , och hvilket kunde väl vara på en gång reputerligare och betydelsefullare än Riddargatan ! Blenda var idel förtjusning öfver att en sådan gata verkligen fans . Men nu gällde det att skaffa sig arbete , hvilket blef än svårare . Nipperhandlerskorna voro öfverhopade af sökande – det enda som hos dem fans att få , nemligen hattsöm , förstod ej Blenda . I lärftsbodarna var man lika fjär , ty hvar och en hade sina . Återstod att annonsera om emottagande af ” alla slags sömnader ” ; och nu kommo visserligen några personer , som ville ha klädningar ” väl och modernt sydda för godt pris ” , men detta var åter något som våra damer från landsorten ej kunde åtaga sig . De ville ha linnsömnad och broderi – och man svarade dem att den förra finge man verkställd på korrektionshuset för hälften så lindrigt pris , och hvad broderiet beträffade köpte man det färdigsytt i modehandeln . ” Nånå , nånå ” , sade fru Emerentia , dagarna förrän de skulle flytta från den lugna bostad , som de nu snart i tre månader innehaft , ” nånå , man får icke misströsta vid de första motgångarna ! ” ” De första ” – svarade Blenda : ” vi ha nu så visst haft tjuge som en ! ” ” Om än så är , kära du , så ha vi deremot minst tjuge ressurser qvar ! ” ” Än obehaget se ’ n att så här springa på gatorna ! ” ” Lugna dig , du lilla ! ” ” Det är icke så lätt att vara lugn : den otäcke kammarjunkaren möter mig öfverallt , jag må komma från hvad håll som helst , och ständigt tilltalar han mig så artigt , att jag icke har kontenans att säga honom hur ledsamt det är . ” ” Men , kära barn , det får du väl ändå göra , ty han är ingen karl för oss – och se ’ n tålde icke , som du mins , salig Regine Sofie det ringaste , som stötte på si och så . ” ” Ack , min goda , goda tant , om hon ändå lefvat – hon hade aldrig öfvergifvit oss . ” ” Se så , mitt gryn , gråt icke ! I morgon skola vi gå ut till Regine Sofies graf : vi vilja icke lemna detta hus utan att hafva tagit afsked af och tackat den , som värnat oss . . . Men hör på , du lilla , om jag skulle baka smörbakelser , som jag är så snäll med ? Gud välsigne oss för sådana smörbakelser som de ha här ! ” ” Kära mamma , hur kan mamma tänka på smörbakelser , just när vi begråta salig tant och tänka på en vallfart till hennes graf ! ” ” Bevars , du lilla , det ena goda skämmer icke bort det andra – man får väl , oaktadt sorgen , också tänka på det jordiska , och utan all fråga var det en lycklig idé , isynnerhet som förslaget icke är så särdeles kostsamt . ” ” Men hvad skall jag göra , om det blir så motigt att ingen söm kan erhållas ? ” ” Jo , vet du , jag har för den händelsen en annan plan i görningen . ” ” Hvilken då ? ” ” Det faller mig in att du med din talang i ritning – ty det var då en riktigt grundlig undervisning pappa gaf dig – att du , säger jag , kan annonsera om att ta emot mindre barn . ” ” Tycker mamma det ? ” ” Det tycker jag visst : på det sättet får man bekantskap med föräldrarna , och bekantskaper , kära du , det är alltid hufvudsaken . ” ” Men . . ” ” Tyst , tyst med dina men : sådana taflor som du ritar , med de sötaste sjöar , träd och små hundar , duga nog för barnungar att göra efter – således är den saken bestämd . ” Blenda ville ytterligare försöka några små invändningar , men det var omöjligt att betaga fru Emerentia hennes öfvertygelse och hennes mod , hvilket sednare betydligt underhjelptes af vissheten att man med egandet af skinkan , smörbyttorna och osten – hvilket allt ännu fanns i behåll – kunde trotsa en hel hop missöden . Blendas mod var på intet sätt jemförligt med hennes mors . Men exemplets makt verkade dock lycklig . På vägen från nya kyrkogården gingo följande afton tvenne sorgklädda fruntimmer med näsduken för de tårdränkta ögonen . Det var fru Emerentia och hennes dotter . Med blödande hjertan , djupt kännande det öfvergifna tillstånd , hvari de genom tant Regine Sofies död blifvit lemnade , hade de nu sagt henne sitt sista ömma farväl , och Blendas känsla var ej minst upprörd vid tanken på att hon några timmar innan den goda tantens bortgång gjort henne så mycken smärta . Ännu hade ej mor och dotter meddelat sig åt hvarandra i ord – hvad skulle de också ha haft att säga utom det många gånger upprepade : ” I morgon måste vi lemna vår fristad , i morgon är det liksom vi först trädde in i denna villsamma verld ! ” Ett häftigt gående bakom dem , derefter en djerf blick från sidan och sist ett ljudligt : ” Åh , ödmjuka tjenare . . se , det var ett möte som kan kallas angenämt ! ” uppskrämde fruntimren ur deras smakfulla dvala . De upplyfte på en gång sina ögon och sågo framför sig en af sina ångbåtsbekantskaper : kongl . sekter Born . ” Vi komma från min systers , vår enda beskyddarinnas , graf ! ” svarade fru Emerentia med en så sorgsen och allvarsam ton , att den unge mannen ögonblickligt lät leendet på sina läppar och i sina ögon försvinna . Med ett uttryck af grannlagenhet sade han , i det han deltagande betraktade Blendas milda , svårmodiga ansigte : ” Det var sannerligen ett hårdt slag , som jag djupt beklagar – men jag vill minnas att det var en annan slägting som hemtade herrskapet från ångbåten ? ” ” Ja , det var min systersson lärftskramhandlaren , en mycket hederlig man , men , herre gud , han har många att lemna sitt skydd och sitt arbete åt , och vi äro icke heller gerna någon till last , om vi kunna undvika det . ” ” Får jag fråga om herrskapet bor qvar vid Styrmansgatan , eller om herrskapet flyttat ? ” Fru Emerentia såg forskande på sin dotter . Kongl . sekterns uppförande var ju så hjertans hyggligt och aktningsfullt som någon kunde begära , och det skulle visst kännas som en stor himmelsk lisa i sorgen att någon stund få språka med en person , som visat sig så deltagande . Men syster Regine Sofies varningar ljödo ännu i fru Emerentias öra , och då Blenda med en lätt skakning på hufvudet tillkännagaf sin mening , återtog vår fru med en liten förlägenhet : ” Var så god , min bäste kongl . sekter , och . . och fråga oss ingenting ! ” ” Hvad ? ” ” Jag tviflar visst icke på den vänliga meningen , nej nej , på intet sätt , men vi äro ett par värnlösa fruntimmer och vi böra icke mera vara så tillgängliga som på ångbåten – och jag kan säga kongl . sektern att vi blefvo rätt ledsna öfver att den tillgängligheten kunde tydas illa . ” ” Hvad i himlens namn menar hennes nåd – sannerligen ser det icke ut som om jag mycket misskrediterat mig ? ” ” Åh , icke just det ; men . . biljetten och . . . ” ” Min bästa fru v. Kühlen , det skulle göra mig obeskrifligt ondt , om herrskapet å sin sida gifvit någon dålig tydning åt min enträgenhet att få förnya bekantskapen . Om emellertid min biljett för öppet röjde det intresse jag skulle hafva haft af det nöje , som jag hade äran att föreslå , så torde åtminstone mitt beskydd derunder icke i någon mån ha stridt mot det passande , ty min mor och mila systrar , som för tillfället voro i staden , befunno sig på samma ångbåt . ” ” Men den omständigheten nämdes icke vid bjudningen ! ” inföll Blenda . ” Jag erkänner att denna glömska var felaktig . Men det vore hårdt , om det straff , som fru Thormans svar innehöll , icke kunde anses tillräckligt , utan att det ytterligare skulle skärpas genom ett misstroende , som på det högsta sårar mig ! ” ” Men när vi i alla fall ej kunna taga emot kongl . sekterns besök , hvartill tjenar då att säga hvar vi bo ? ” invände fru Emerentia . ” De andra herrarna finge minsann också då snart veta det ! ” ” Ingen af dem , som fru v. Kühlen benämner de andra , äro för närvarande i staden . Löjtnanten – som verkligen var otröstlig öfver sin motgång att ej få återse herrskapet – hade blott ett par veckors permission ; baronen , hvilken höll på att röra upp både himmel och jord af samma orsak , blef så godt som genast hemkallad för en vigtig familjangelägenhet , och herr A. , handelsexpediten , vistas , efter hvad jag hört , för närvarande i Frankrike . Af hela vårt lilla ångbåts-kotteri är jag således ensam qvar , för att uppbära skulden för allas våra synder . ” ” Jag tror icke ” , återtog Blenda , ” att vår goda tant skulle gilla att vi förlänga detta samtal , och herr kongl . sektern förstår lätt vår fruktan att försumma de goda råd , som vi tyvärr ej mer kunna höra . ” ” En så tydlig befallning kan jag ej annat än förstå . Men vid sjelfva denna tants stränga grundsatser bedyrar jag , att , ifall det är så olyckligt att herrskapet icke eger någon beskyddare och hjelpreda här , det är att drifva grannlagenheten för långt , om min välmening afslås . Jag begär hvarken att få föra herrskapet på nöjen eller promenader – ty min mor och mina systrar ha redan återvändt till landet – men jag utber mig deremot att , under den månad jag ännu kan disponera här ( jag skall sedan nedåt landsorten och fara på ting ) , få vara herrskapet till gagn med råd och handling , ty vid gud jag känner något bättre sätt att godtgöra min förra påflugenhet ! ” ” I hvad fall skulle kongl . sektern då kunna gagna oss ? ” tog sig fru Emerentia mod att fråga . ” I hvad som jag blir hedrad med , hoppas jag ! Har herrskapet rum ? Har herrskapet fått inköpt ved ? Vintern tillstundar . Och kom ihåg , att om min tjenst blir antagen , begär jag att få anses som en verklig vän ! De som känna mig , veta att under mitt naturliga lättsinne ändå en smula hederlig karl är gömd . ” ” Det tycker jag att vi kunna rätt väl skönja , Blenda mitt barn ? Och jag ser icke hvarför vi i vår ensliga belägenhet ej skulle tala uppriktigt , med den gode kongl . sektern ? ” ” Liksom till en son , en bror – på min heder , jag är nu så allvarsam att fröken gerna kunde kalla mig onkel . . . Således börja vi med rum . . ” ” Det ha vi fått , ett ganska gladt och prydligt på Riddargatan i n :o . . ” ” Och ved ? ” ” Den har Patrik – gud välsigne honom – redan skaffat oss , liksom vi ha honom att tacka för det vi efter salig syster min erhöllo hyggliga och galanta möbler till rummet . ” ” Nå , gudskelof , utsigterna ljusna ju allt mer och mer ! ” yttrade kongl . sektern med ett så innerligt deltagande , att sista gnistan af misstro försvann ur både moderns och dotterns tankar . ” Men ” , inföll Blenda med en lätt suck , ” det aldra nödvändigaste saknas emellertid . ” ” Och det nödvändigaste ? ” ” Är arbete . ” ” Se der då ändtligen ett fält för min verksamhet ! ” ” Verkligen – skulle det vara så lyckligt att kongl . sektern har något förslag ? ” ” Jag är bekant med ett par gamla hedervärda fruar , och som de äro goda själar och i allmänhet ganska verksamma , skola de hjelpa mig i den här saken . Vill herrskapet ta emot mig , då jag kommer med svaret ? ” ” Ja , herre gud , när det är i så angeläget ärende , kan ej annat komma i fråga , min gode kongl . sekter ! ” Och nu en gång i farten med sina förtroenden , lemnade fru Emerentia kongl . sektern en så fullständig redogörelse öfver hvad som passerat efter ankomsten till Stockholm , att han tyckte sig sjelf hafva bevittnat alltsammans – och man förstår att det icke var en ringa triumf för vår fru , att i tysthet få meddela sin nye förtrogne att hennes dotter haft tvenne utmärkt hedrande giftermålsanbud . ” Om jag vågade ” , sade kongl . sektern , och lutade sig ned mot fru Emerentia – Blenda , som gick något afsides , hörde ej detta samtal – ” om jag vågade , skulle jag fråga hvarför icke fröken fann något af dessa så hedrande anbud värdt sin uppmärksamhet ? ” ” Åh , det , min gode kongl . sekter , hade sina randiga skäl , som ligga i framtiden . . . nog af : vi hade gudskelof ej behöft hafva alla de bekymmer , som vi nu dras med , om vi varit benägna att ta hvad som bjöds . Men kommer dag , kommer råd , sa ’ alltid min salig farmor , som sett verlden . Flickan är ung och föredrager allt slags vedermöda framför förlusten af sin frihet . ” ” Nå , det är precist som jag . . . För att löna fru v. Kühlens förtroende med ett annat , vill jag erkänna att min familj för närvarande rätt ifrigt konspirerar mot min frihet , den man vill lemna i händerna på en ung rik prestdotter . Att börja med retirerar jag nu till landsorten , men det torde väl hända att , då jag får min vice-häradshöfdingefullmakt på fickan , jag återkommer för att helt stadigt lägga den och mig sjelf vid den ifrågavarandes fötter . ” Efter denna bekännelse , tydligt afgifven för att fullkomligt lugna fruntimrens farhågor , nalkades äfven Blenda . Och i bästa förstånd kom man till staden , der kongl . sektern sade dem farväl under förnyadt löfte att visa sig som en värdig onkel till fröken Blenda . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . Dagen derefter flyttade mor och dotter in i sin nya bostad – och hvilka känslor kunde liknas vid fru Emerentias , då Patrik mötte henne med dessa ord : ” Hyran för första qvartalet är betalt , moster . . . fördömme mig , skulle jag icke vilja göra en hel hop till , men det har sig icke så lätt att göra allt hvad man vill ! ” Sednare på dagen infann sig kongl . sektern och medförde äfven å sin sida goda nyheter . ” Ser du nu , du lilla ” , sade modern triumferande , ” ser du , hur den gode guden jemnar allt för oss ! Patrik är så godt som en liten försyn , och kongl . sektern vår goda engel . ” ” Ack ja , jag hade orätt i att frukta ! ”