” Ett par förklarande ord äro nödvändiga , min dotter , om du skall förstå denna skrifvelse . . . Hör mig ! ” ” Åh , mamma , jag är bara öra ! ” ” Då du blef oss född , kära barn , fingo din far och jag ett stort bryderi , ty vi trodde begge på betydelsen af ett lyckligt valdt namn . Jag ville nödvändigt att du skulle heta Konkordia efter min salig farmor , som sett verlden och alltid varit ett lyckligt och förnämt fruntimmer ; men den enda gången – det var minsann den första och sista under hela vårt äktenskap – hade Sven Göran fått den fixa idéen att ha sin egen vilja , och utan prut skulle du döpas till Blenda . ” ” Är då ej Blenda ett bra namn , mamma ? ” ” Ah jo visst , men det var , oss emellan , ett litet högmod af salig gubben – gud fröjde hans själ – ty , ser du . . nå , det vet du förut . . hans mor var ingen fröken , utan en bondflicka från Wärend . Också skröt han ibland af värendsflickornas höga anor och menade att de voro likså goda som någon adel . Din farmors stammoder hade gjort så stora ting att hon blef kallad amason , hjeltinna och allt annat stolt , som fins . Nå , icke bär jag agg till salig menniskan , ty om din farmor haft något att ärfva , så hade det varit rätt lyckligt , eftersom värendsqvinnorna genom denna Blenda fått lika arfsrätt med männerna . Men hon var fattig , så att i det liknade hon på håret sin man . ” ” Men , älskade mamma , jag begriper icke alls huru detta hör hit ? ” ” Vänta då . . . Din gode far kallade dig Blenda redan innan du var döpt , ’ ty ’ , sade han , ’ med det namnet måste det vara lycka , liksom det är ära . ’ Jag teg och sväljde salig farmors namn , ehuru jag var fast öfvertygad att Konkordia skulle ha varit det aldra bästa , och då gubben så såg mig tiga och svälja , blef han rörd och sade : ’ hälften hvar , gumma , hälften hvar : Blenda Konkordia , men Blenda skall tösen kallas ’ ! ” ” Ack , min gode far ! ” ” Ja , han var god som guld , och jag blef också snart försonad . . . men hade han lefvat den dag i dag är , så skulle han fått se om icke jag hade rätt ! ” ” Hvad menar mamma ? ” ” Jag menar att det här brefvet , som kan ändra så mycket , kom i går på Konkordiadagen , ja , min flicka , på sjelfva Konkordiadagen – tror du det betyder någonting det ? ” Här log fru Emerentia på ett sätt , som innebar den djupaste öfvertygelse om vigten af detta omen . ” Men om det kom i går , hvarföre fick jag icke redan då veta dess innehåll ? ” ” Derföre att jag ville spara den tröst och det hopp , jag hade att ge dig , tills det bäst behöfdes . I går kunde du ” – här stapplade den beskedliga frun på rösten – ” ännu sjunga om din Egbert vid klaveret ; i dag . . . Se så , gråter du nu igen . . mod , mod bara . . . vill du ens ha klaveret tillbaka , om du kunde få det , mot det villkor att någon af de små skulder , som din far lemnat efter sig , skulle stå obetalt ? ” ” Nej nej , mamma , jag kunde då aldrig glädja mig deråt . . . Men är det bara säkert att auktionen betäcker dem alla ? ” ” Ja men , gudskelof , ty de voro icke så stora . Likväl ha vi ingenting öfver , mer än det kammarn innehåller ; men nog skall försäljningssumman för detta , sammanräknadt med stora lärfts-väfven , som nu är uppe , förslå till respengar för den färden , som jag tänker på . ” ” Hvad , en resa – o , himmel – en verklig resa ! ” Och liksom genom en förtrollning torkade den sista tåren , som glänste i Blendas öga . Modern nickade . ” Men säg då . . när vi rest den vägen , hvad skola vi då göra – eller säg först , hvad resa vi efter ? ” ” Efter lyckan ! ” ” Åh , min gud , icke kan man ge sig ut efter den så der , mamma , på vinst och förlust ? ” ” Hvarför icke – ha vi något här , som är säkrare ? Jag kan visst väfva bomullslärft och du brodera nattkappor och dukar , men menar du att det räcker till allt , när vi i höst måste från bostället ? Och se ’ n , hvem kan få se dig här ? ” På detta argument svarade Blenda ingenting , såvida ej hennes blyga rodnad kunde gälla som svar . ” Om salig far fått stanna qvar hos oss , så hade vi naturligtvis lefvat som hittills ; men nu är han borta , och det är min pligt att tänka för oss båda . ” ” Och hvad har då mamma tänkt ? ” ” På många saker , du lilla – slutligen beslöt jag mig för en bestämdt . ” ” Och det var ? ” ” Att skrifva till halfsyster min , Regine Sofie i Stockholm . Vi voro goda vänner i vår ungdom , och ehuru hon äfven i sitt andra äktenskap – det första varade icke år och dag – gifte sig till förmögenhet med sin rådman . . tänk bara , kära barn , en rådman i Stockholm , det måtte väl vara något det . . så blef hon ändå aldrig högfärdig mot mig ( nånå , han var icke adelsman heller såsom min gubbe ) , utan skref mig till i långlig tid hvart och hvartannat år tills hon på de sista alldeles upphörde . ” ” Och till henne vände mamma sig ? ” ” Ja , ty jag sade till mig sjelf : vore hon död , skulle hon , som är så noga , bestämdt ha sagt till om notifikationskort till sitt eget kött och blod – vi fingo gudbevars ordentligt sorgbref , när hennes andra man dog . . den första , kapten Blücher , hade förkommit på sjön , som var hans yrke . ” ” Ack , söta mamma , låt oss ej uppehålla oss med det der ! Mamma skref således ? ” ” Alldeles , och förtäljde om vårt djupa betryck och huru vi ändå i gudsfruktan och undergifvenhet tackade Gud för det vi kunde klara oss från skuld och kraf ; och så sa ’ jag : ’ Kära hjertans , Regine Sofie , du som alltid varit klok , gif oss stackars fruntimmer ett godt och förnuftigt råd ! Min dotter , hvars fagra ansigte är hennes minsta prydnad , är en riktig liten arbetsmyra , och jag sjelf har gudskelof förmåga att arbeta för två , så lefva kunna vi nog , om vi komma på en ort , der arbete fins och arbete betalar sig ; och om du , värdaste syster , vill , så kan du visst vara oss till gagn . ’ Jag aktade mig väl att säga huru jag alltid drömt om lycka och välstånd , bara vi kunde komma till hufvudstaden , ty jag mindes att Regine Sofie mången gång förebrått mig mina enfaldiga och narraktiga inbillningar , såsom hon kallade dem . ” ” Och svaret ? ” ” Läs det sjelf ! ” Med darrande hand tog Blenda brefvet , och då hon såg den raka , stela stilen och den stela öfverskriften : ” Syster Emerentia ” , kände hon emot sin vilja en på intet sätt behaglig beklämning . Skrifvelsen hade följande lydelse : ” Beklagande din svåra förlust , vill jag dock icke upprifva sorgen genom att tala om den , ty jag har sjelf i bedröfvelsen aldrig kunnat lida tomma tröstegrunder , således till den andra saken . Sjelf i ganska medelmåttiga omständigheter , vill jag dock ej undandraga mig en kristens och slägtinges gemensamma pligt att gifva ett råd , då sådant efterfrågas . Jag skulle tro att nästan hvarje landsort lemnar lika mycket tillfälle till arbetsförtjenst som Stockholm , ty de flesta af dem , som komma hit med två tomma händer , finna sig sämre här än på det ställe , som de kommo ifrån . Stockholm är en mycket dyr stad , och man kan få lefva här hela år , det vill säga nära nog svälta ihjäl , utan att få arbete för en riksdaler i veckan , ty det vill till att bli känd – och det , min kära Emerentia , faller icke på allas lott . ” ” Det här låter just icke uppmuntrande ? ” sade Blenda och afbröt läsningen för att se på sin mor . ” Läs vidare ! ” Och den unga fröken återtog : ” Men om det är din fulla mening att uti allt rätta dig efter de råd , jag gifver , så skulle jag – ehuru vi endast äro halfsystrar och jag således kunde undandraga mig allt trassel , som tyvärr ofta blir följden af visade tjenster – ändå kunna tillstyrka dig att taga din dotter med dig och komma hit . Jag tänker icke lemna dig på bar backe , utan skall du med din lilla Blenda få bo hos mig i mitt hus på Styrmansgatan å Ladugårdslandet n :o . . , der jag har en vindskammare , ganska snygg , att aflåta ; och vi skola genom mina relationer – som visst icke äro många , men dock några – se till att arbete icke kommer att fattas . Om syster nu är hågad , så ställ så att ni har med er åtminstone ett par byttor smör , en skinka och några ostar . Sådant kan ni visst skaffa er , och i Stockholm är allt hvad födoämne heter att se på . När jag blifvit underrättad om er afresa och med hvilket ångfartyg ni gå , så skall jag vara er till mötes vid ankomsten . De mina ha gudskelof helsan . Anhållande om framförandet af min helsning till lilla Blenda , förblifver jag , min kära Emerentia , din bevågna och välvilliga vän Regine Sofie Thorman . ” ” Således ett litet hem i Stockholm ! ” utbrast Blenda , i det hon fällde brefvet i knä ’ t. ” Jo , jag visste att den nyheten skulle friska upp dig – du känner dig väl liksom du ville flyga ? ” ” Nej , det kan jag icke säga . ” ” Huru – du är icke nöjd ? ” ” Inbjudningen var så kall , så formlig , så beskyddande ! ” ” Kära barn , om allt vore fullkomligt på en gång , så hade man ju ingenting att vänta och hoppas på . ” ” Det är väl sant , men . . . ” ” Låt oss framför allt icke vara oförnöjsamma ! Din tant är en mycket välsinnad menniska , som utan all fråga menar bättre än hon intrycker sig ; och skulle hon än ha sin lilla stolthet , är ju icke så mycket att säga derpå : hon är i välmakt , och vi behöfva hennes beskydd . ” ” Dessutom ” , tillade Blenda , ” lofvar hon oss tillräckligt arbete – vi komma således icke att ligga henne till last . ” ” Rätt , barn , vi kunna också ha vår lilla stolthet . Och sedan , efter arbetet , sådana njutningar ! Om vintern spara vi in till ett par spektakelbiljetter i månaden – föreställ dig , du lilla , att sitta på kungliga operan i Stockholm . . . jag ser redan hur söt du skall bli i en liten fin sidenhatt , och huru de skola gapa på dig . . du vet ju hur ofta vi läst om fruntimmer , som blifvit observerade på teatern . ” ” Åh , mamma ! ” ” Och sådan ofantlig grannlåt att skåda sedan – rad på rad med menniskor . . hela hofvet för sig sjelft . . och sjelfvaste scenen då , med riddare och damer , månsken och eldsprutande berg , alltsom de vilja ha det . . vatten och vågor , båtar och hästar , du lilla . . och vagnar och åska och blixt – de kunna visa allting . ” Blendas ansigte återgaf vältaligt ett vexlande uttryck af förtjusning och förbländning : med häpnad uppfångade hon orden från sin mors läppar . ” Än om sommarn då ? ” stammade hon , medan fru Emerentia drog andan . ” Då njuter man tusen saker för intet ! ” ” För intet ? ” ” Ja , bevars ! Din tants hus ligger nära den kungliga djurgården , som jag likväl hört sägas icke skall ha några djur nu för tiden , utan bara en ofantlig promenadplats med alla slags lusthus , bersåer och villor , bilder och blomstergårdar och ett vackert slott , der kungen och drottningen och alla de krångliga äta , så att folket får se på dem genom fönstren . . och musik se ’ n af regementerna . . och vagnar med jägare och förnäma damer i – och officerare , du lilla , som rida på hvita och svarta hästar , och en mängd folk , som går fram likt en sjö . Der är äfven ett spektakelhus , men jag vet icke precist om man får gå in der också utan betalning . . . Och tänk nu – gud bevare landet – om det bure till så lyckligt att gamle hans majestät doge , då finge vi se den kongliga begrafningen och kröningen och rikets herrar och pager . . och kröningshästarna med de kungliga schabraken ! ” ” Ack , det är aldrig möjligt att vi komma dit ! ” suckade Blenda , hvilken nu först , då hon rätt kunde uppfatta det perspektiv , som modern höll framför henne , började betrakta svårigheterna . ” Jo , du är så säker att vi skola dit , och det om en månad ändå ! ” Blenda skrek till – hon kunde ej tro dessa ord . ” Riksdagsman och jag ha alltid varit vänner . . han skall försälja det lilla vi ha , sedan vi äro borta . Emellertid lägger han ut pengarna i förskott – jag lerkar nog med gubben , jag ! ” ” Men smörbyttorna , skinkan och ostarna ? ” ” Än Blackros då , som jag sjelf födt upp – min enda , kära ko , som vi skulle haft att lefva på , om vi blifvit qvar – nämdemans-mor vill för afvelns skull ha henne så gerna som hon vill lefva , och nu , när hon får betala något i varor , går det af sig sjelft . Men gudbevars en del kontant måste det vara , ty vi skola köpa oss hattar i staden , och du får nödvändigt ha dig en shal och . . låt mig se . . ett par nya , nätta skor och handskar och en florslöja . Jojo , min kära Blenda , det vill något till , när man skall resa på ångbåt – men Blackros skall icke svika ! ” ” Mamma vet då råd för allt . . . Men , mamma lilla , antag nu att vi redan äro der , så blir det ända en omöjlighet . ” ” Nå , den skulle jag vilja se i synen – hvad är det för en omöjlighet ? ” ” Jo , jag tänker att vi två ensamma fruntimmer icke gerna kunna besöka teatern eller den stora promenaden utan något sällskap . ” ” Hm , det vet jag just icke . Jag är mycket fallen för anständighet , och jag hoppas att ett par adliga damer alltid böra vara respekterade . Äfven gissar jag att det är hans maj : ts pligt , såsom förste ädlingen och kavaljeren i sitt rike , att skydda äfven den fattigare delen af frälseståndet . . . Men i alla fall kommer jag nu ihåg något . ” ” Hvad då ? ” ” Jo , att syster Regine Sofie har två söner , en ur första och en ur andra giftet , och dessa herrar , dina kusiner , göra oss visst den tjensten att följa oss . Den ene af dem är lärftskrämare . . ” ” Lärftskrämare ? ” upprepade Blenda . ” Ja , en person som säljer ut lärfter . Den titeln låter ingenting , men jag bryr mig också icke om huru den låter , ty gudbevars icke vill jag att du fäster dina ögon på någon af de herrarna , om de också hade tio gårdar – utom all vänskaplighet , förstås , såsom slägtingar höfves . ” ” Och min andre kusin , mamma ? ” ” Jo , han – den äldste – har , efter hvad Regine Sofie en gång skref , en galanterihandel ! ” yttrade fru Emerentia med en viss förlägenhet . ” Huru , mamma ? ” ” Kära barn , de ha deruppe i stora verlden så många namn , som man härnere icke blir klok på . Jag hoppas att det är ett aktningsvärdt och hederligt yrke , ehuru det , sanningen att säga , låter besynnerligt att handla med galanterier . ” ” Ja , mycket besynnerligt – mins mamma den boken , der det förekom ett . . . ” ” Åh ja , jag kommer nog ihåg att det var tal om ett slags contor , dit man vände sig för att uppgöra icke blott , såsom det heter i romanerna , ett ridderligt galanteri – jag förmodar att ordet galanteri har sin upprinnelse från riddartiden , ty riddarne voro ytterst galanta karlar – utan också verkliga giftermål . Men sådant är nedrigt . De kunna nog ha tillräckligt med sina annonser . . . Här måtte likväl vara fråga om något annat , ty Regine Sofie är alltför ärbar och sträng i sina seder att hon skulle tillåtit sonen öfvertaga en sådan rörelse . ” ” Vi få nog se , mamma lilla ! Emellertid är min sömn nu borta för både denna och många nätter . ”