” Nå , äro vi klara nu , min lilla gumma ? ” ropade Patrik , i det han sprang ur rum och i rum efter sin hustru för att påskynda henne . ” Kära Patrik , du begriper då ingenting ! ” ” Det har du sagt mig tusen gånger så visst som en , min vän ! ” ” Och får väl ännu säga det tusen gånger . . . Det är en hel hop saker som jag måste uträtta i sista stund . . såsom t. ex . den här sändningen till din moster – tror du att det rangerar sig sjelft allt det der ! Jag försäkrar att jag ruinerat alla mina förråder , endast för att göra dig till viljes . ” ” Hvad du ändå är god , min lilla Henriette , när man förstår sig på att ta dig rätt ! ” sade Patrik och kastade en öfvermåttan lycksalig blick på sin äkta hälft . ” Jag tror minsann att han vill säga artigheter åt sin egen hustru ! ” ” Bara sanningen ! Jag hade väntat invändningar , angående det der till moster , men du har i dag , och i går också , varit en riktig engel ! ” Henriette smålog behagligt . ” Nå , det är ju icke mera än min pligt att uppfylla dina önskningar . ” ” Det är väl så det , men det gaf du förr icke mycket akt på . Nej , tacka vill jag , som du nu är ! Också sade jag i går till Johan att jag är . . . gissa hvad ? ” ” Har jag tid att gissa ! ” ” Det är så sant det ! ” ” Men jag kunde ändå vilja veta . . . ” ” . . . hvad jag sade till Johan ? Ser du ! Ni äro alltid nyfikna . . . . Nå , jag sade bara att jag var den lyckligaste man i hela Stockholms stad , och att ingen har en sådan liten rar hustru . ” ” Det är bra , min vän , mycket bra . . Men hvad gör då Johan som icke kommer – han narrar oss väl icke på ressällskapet ? ” ” Nej , för tusan , nog vet han bättre ! Han har skickat sina saker hit , allt är påpackadt och vi hemta honom i förbifarten . ” ” Godt ! ” ” Således finner du att det blott är på dig vi vänta , och om du tänker på att det i morgon – sjelfva julafton – är rätt obehagligt att komma fram för sent , så vet jag visst att du drifver på en smula ! ” ” Jag är ju färdig , jag har slutat allting – jag trodde att vi väntade på Johan . ” ” Och der kommer han ” , utbrast Patrik . . . ” så nu har du icke honom till förevändning . ” ” God morgon , mitt herrskap ! Huru gå era klockor – eller var kanske icke meningen att vi skulle komma ut före middagen ? ” Så ljöd helsningen . Henriette fick knappt syn på sin svåger , innan hon ropade åt honom : ” Kors , så otålig du ser ut i dag , min bäste Johan ! Minsann ligger det icke flere förebråelser för mitt lilla söl i din min , än i alla Patriks : ’ seså , Henriette , är du färdig nu ? ’ eller : ’ Henriette , Henriette , kommer du då aldrig , din stygga ’ ! ” ” Den som är van vid resor , är van vid punktlighet , min lilla svägerska – och nu ha hästarna stått förspända mer än en och en half timma . ” ” Och lika lång tid har väl du gått påpelsad hemma och väntat ? ” ” Åh nej , så alldeles okunnig om fruntimrens punktlighet är jag ej heller att jag föreställde mig det vi skulle komma ut på första timman efter beställningen ; men nu , då det led mot slutet af den andra , tyckte jag att jag kunde förfoga mig hit för att ge dig en liten lexa öfver den kristliga barmhertigheten . ” ” Då du blir gift , min bror ” , sade Patrik skrattande , ” får du lära dig att hvarken lita på deras barmhertighet eller minne af klockslag – förbanna mig , om jag icke tre timmar förrän vagnen väntades börjat schasa på Henriette , så hade vi icke nu fått se henne med hatten på . . . Nej se , sådan liten satunge till söt hatt – den har jag icke sett förr . Ärnar du resa med den , min engel ? ” ” Visst gör jag det – i en täckvagn har man på sig hvad som helst . ” ” Katten i det ! ” ” Jag ville dessutom icke dra med mig mer än en ask , efter du icke tål dylikt bagage , och du bedt mig spara på det . ” ” Hör du , Johan , skaffa dig en sådan hustru , om du kan leta upp henne . . . Hon är också en smula vacker i den hatten . . . Hvar har du köpt den , mitt sockerhjerta ? ” ” Hvar skulle jag väl köpa mina hattar annorstäds än hos Folkers ! ” Och stående framför spegeln , böjde Henriette – förmodligen för att dess bättre kunna böja panaschen – sin välformade kropp i så många olika rörelser fram och tillbaka , att man knappt kunde hafva begärt mer af en dansös . Och efter hatten kom ordningen till den svarta sidenpelisen , hvilken icke gaf mindre anledning till plastiska ställningar . Johan , som haft ögonen fästade på fönstret , vände sig nu om , tog upp lorgnetten och började bekika sin svägerskas toalett med all den uppmärksamhet , som han visste smickrade henne . ” Syperbt – man måste medgifva att du förstår att kläda dig ! ” Henriette rodnade af glädje . Men Patrik tillade : ” Så förstår hon också all förstöra pengar . . . nånå , en skall väl veta af att en är gift – det kostar alltid att ha en vacker hustru ! ” Om Henriette nu befunnit sig ensam med sin man , skulle hon utan allt krus erinrat honom att en hustru , som sjelf fört pengar i boet , äfven egde rätt att använda dem ; men i stället yttrade hon med den täckaste nigning : ” Mina herrar , jag är färdig . . och jag har klädt mig på tio minuter ! ” Efter ännu ytterligare tio minuter satt sällskapet i vagnen . Och så bar det af . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . Men man hade icke hunnit längre än till Jerfva , då Patrik började beklaga sig öfver att det var ” f-n så tråkigt ” att sitta så der inpackad . ” Dessutom ” – tillade han då ingen svarade – ” är det icke lif i någon af er ! ” och han lät klagande den sömniga blicken vandra från brodern till hustrun , hvilka sutto midt emot honom . ” Jag grubblar på ett fallisemang , som jag tror mig i dessa dagar få underrättelse om , och hvilket kommer att ge mig en svår stöt ! ” sade Johan . ” Och jag ” , yttrade Henriette , ” är trött efter mitt stökande hemma . ” ” Men på det viset får ju jag , som hvarken är trött eller har något att grubbla på , och ej heller kan sitta och tiga , rasande ledsamt – förbanna mig jag nånsin funderar på en olycka innan den är skedd , ty det kunde lätt hända att jag oroat mig förgäfves , och när den är skedd , tjenar grubbel till platt ingenting : då söker jag hjelpa den så godt jag kan . ” ” Du är ganska lycklig som har så många ressurser i ditt lynne ! ” Johan svarade med förströdd ton , och tillslöt derefter sina ögon för att fundera på ” fallisemanget ” – eller något annat . ” Och ingen cigarr får jag väl heller försöka att sticka fram med ? ” Patrik lät under synbar otålighet cigarrfodralet voltigera fram och åter mellan fingrarna . ” Hvarför icke – om du vill qväfva mig , så står det dig fritt ! ” svarade Henriette med rösten hos en primadonna , som vid tredje aktens slut gör sig färdig att falla i svimning . ” Kors , hvad knäfveln är nu i olag ? Den här gången kan det ej vara skorna som klämma , efter du har ytterkängor . Men visst är att du alls icke varit lik dig , sedan du satte dig i vagnen . ” ” Än se ’ n ? ” ” Jag skall säga er , mitt herrskap , att ni är rätt odrägliga , begge två , och att jag , för att få vara i sällskap med min cigarr och friska luften , helt simpelt går och sätter mig på kuskbocken . ” Sagdt och gjordt . Några ögonblick sednare hade Patrik klifvit upp bredvid kusken ; och blossande af hjertans grund , började han språka med denne , ej vidare störd af en enda tanke angående orsaken till Henriettes förändring . Inuti vagnen fortfor emellertid tystnaden . Och det var denna tystnad som , snarare än Patriks cigarr , slutligen skulle hafva qväft Henriette , om hon ej helt oförmodadt utbrustit i en snyftning . ” Hvad i himlens namn står på ? ” frågade Johan , i det han , uppvaknande ur sina egna tankar , vände sig mot sin upprörda granne . ” Är du sjuk . . har du glömt något . . eller . . . ” ” Var så god och inspara dina reflexioner öfver en så obetydlig person som jag ! Jag har icke begärt din uppmärksamhet . ” ” Huru ? ” ” Hvad för huru ? ” ” Äro vi nu ovänner igen ? ” ” Ovänner – jag måtte säga . . jag vet just icke om vi någonsin varit vänner ! ” ” Sannerligen jag heller vet det så noga . . men jag skulle önska att vi vore det , ty det är temligen tråkigt att så här oförskyldt råka ut för ditt dåliga lynne ! ” ” Jaså , det är oförskyldt ? ” ” Icke annat jag vet . ” ” Nå ja , det fins vissa varelser som man kan bemöta hur som helst ! ” ” Hvad vill det säga ? ” ” . . som man ej ens anser sig vara skyldig vanlig aktning och icke en gång så mycken höflighet , som det obetydligaste fruntimmer har rätt att fordra . ” ” Min bästa Henriette , du förvånar mig ! Hvari har jag då försyndat mig – ifall det händelsevis skulle vara jag som mot min vilja framkallat dina tårar ? ” ” Och det frågar du ? ” yttrade Henriette med en ton af det djupaste förakt . ” Ja visst – och nu väntar jag tåligt på svaret , om du behagar gifva det . ” ” Men jag ärnar icke svara ! Du kan förolämpa mig så mycket du vill , men du kan icke tvinga ett ord öfver mina läppar , då jag föresatt mig att tiga ! ” Och aftagande den eleganta hatten – den hon nu utan misskund slängde på sitsen framför sig – knöt hon en svart shalett kring hufvudet och kastade sig sedan tillbaka mot vagnshörnet . Om Henriette med denna lilla scen haft den beräkningen att göra någon större effekt , så kostade det utan tvifvel oerhördt på henne att se Johan snart med samma orörlighet som förut försjunka inom sig sjelf . Ännu hade ej en qvart förflutit , då han tycktes hafva glömt att någonting passerat . . ja , han syntes till och med glömma att han icke var ensam , ty han suckade flere gånger på detta sätt , som tillkännager själens djupare rörelser . Det kunde gerna hafva fortfarit så ända till Barkarby , om Henriette älskat den passiva rol , som hon utförde . Men passivitet hörde , som man vet , icke till denna unga frus karakter . Hastigt reste hon sig upp och började , knackande på glasrutorna , af alla krafter att ropa : ” Patrik , Patrik ! ” Men vagnens buller och Patriks samtal med kusken förtog derute allt annat ljud . ” Vill du Patrik något ? ” frågade Johan , i det han utsträckte handen för att få upp fönstret . ” Jag ärnade blott fråga honom , om han ej nu tänker erbjuda dig cigarren och kuskbocken – de måtte begge vara särdeles lifgifvande ! ” ” Hade du ingenting annat att säga honom ? ” ” Var icke det nog ? ” ” Det var till och med alldeles för mycket , ty om du tillåter , sitter jag långt heldre qvar . ” ” Åh ja , man suckar och grubblar mera beqvämt i en tillsluten vagn ! ” ” Du har rätt . ” ” Man störes der af ingenting , icke ens af tanken på sin granne – ty ingen menniska lär väl genera sig för sin halfbrors hustru . ” ” Aha , det är åter något i olag ? ” ” Man kan till och med , om man så vill , begagna den fördelen , att glömma bort det hon visat sig nog narraktig att gråta öfver en förolämpning , som säkert icke var ondt menad , emedan man ej det ringaste gaf akt på henne . ” ” Är det då verkligen möjligt , min lilla Henriette , att du gret af den orsaken ? ” Hon svarade ej . ” Och min synd bestod deruti att jag , utan afsigt , försummade att roa dig ? ” ” Jag har ej en så orimlig fordran som den , att du skall roa mig ; men . . . ” ” Hvad för men ? ” ” Allt ifrån det vi lemnade vår husport , har du ej af dig sjelf . . . ” ” Vidare ? ” ” . . talat ett enda ord till mig , och du kunde ju straxt på stund glömma att jag var . . . ledsen . . bedröfvad . ” ” Men , min sötaste svägerska , du hör ju att det var en ofrivillig försummelse ! ” ” Så mycket sämre ! ” ” Jag var så helt och hållet inne i mina tankar , att jag råkade förgäta din behagliga närvaro . ” Detta var värre än allt annat : han ville icke ens fatta att en frivillig försummelse kunde hafva förlåtits . Det finnes omständigheter , då det räknas en man till heder att vara oartig mot ett fruntimmer , såsom t. ex . ifall han ej har något annat val för att bevara sitt hjertas hemlighet . Men tyvärr syntes ej denna ursäkt kunna lämpas på Johan . Att Henriette insåg detta , visade ock hennes svar : ” Åh , du behöfver alldeles icke uppgifva den saken – det syntes nog , och jag skulle vilja våga mitt lif på att den orsak , som hindrade dig att minnas mig , var mycket angenäm . ” ” Du gör mig högst nyfiken – och du förbinder mig , om jag får veta denna orsak ? ” ” På ett villkor ! ” ” Låt höra ? ” ” . . att du säger mig sanningen ! ” ” Jag lofvar det . ” ” Du tänkte på ett annat fruntimmer ? ” ” Ah , menar du det ? ” Den unge mannen uttalade dessa ord i en icke alldeles obesvärad ton , och den rodnad , som dervid öfvergöt hans kinder , kom Henriette att spritta till . Hon hade icke sjelf satt den ringaste tro till sin gissning , som hon yttrat endast för att bli vederlagd , men nu ansåg hon den likväl fullt besannad , och den förfärliga och vilda smärta , som denna visshet förorsakade henne , kom henne att blekna så starkt , att Johan förskräckt lutade sig ned och upplyfte hennes hufvud , hvilket sjunkit mot bröstet . ” Henriette ! ” ” O , tyst . . . det är ingenting ! Det behöfs intet svar . . . Du var så glad i förgår , du visade dig lycklig – ah , min gud , hur jag kunde bedraga mig : i dag suckar du ! ” ” Jag tror verkligen att du yrar ! Jag måste ha upp fönstret – du behöfver frisk luft . ” ” Smäda , krossa mig med detta iskalla hån , men försök ej neka att du suckat , och att du suckat för en qvinna ? ” ” När du frågar så , finner jag icke nödigt att svara hvarken ja eller nej . Jag vet dessutom icke om jag suckat , men om så skett , är ju det en naturlig rättighet , hvilken hvar och en eger ! ” ” Men vet du att den , som icke vill yttra hvarken ja eller nej , samtycker ? ” Johan teg . ” Åh , allt bättre – du svarar med tystnad , hvilket vill säga att du öppet erkänner , att ditt hjerta ej mer är i ditt våld ! ” ” Henriette , Henriette ! ” ” Nåväl , hvad är det att förtiga – är det en sak som jag bryr mig om . . kan du verkligen vara nog inbilsk och förmäten att föreställa dig det ? ” ” Nej , min bästa svägerska . . gud bevare mig från en sådan synd ! Då först skulle jag förolämpa dig på ett sätt , mot hvilket min förra förseelse , att icke hålla dig sällskap , vore en verklig bagatell . ” ” Ack , hvad du är bitter ! ” ” Nej nej , det är icke min afsigt . . . Och eftersom du nödvändigt vill veta sanningen . . . ” ” Nåväl ? ” ” . . så skall jag säga dig att jag verkligen tänkte på ett fruntimmer . . . ” ” Ha ! ” ” . . som jag lärde känna under min resa . ” ” Under din resa ? ” återtog Henriette med ett djupare och förmodligen lättande andedrag . ” Förlåt – jag trodde . . jag föreställde mig , att du varit nog lättsinnig att , så här straxt efter vår goda mammas död , ha blifvit kär i något fruntimmer i Stockholm . ” ” Om jag rönt det intryck , som du tycks taga för afgjordt , så rönte jag det åtminstone långt innan mammas död . . . Men en stackars resande har icke mycken tid på sig att ordna sina intryck . ” ” Detta intryck torde då kanske redan vara på väg att förblekna ? ” ” Nu blir du nästan väl sträng i dina frågor , och jag nödgas fritaga mig från pligten att gå längre i mina svar – detta likväl med all upptänklig aktning för ditt vänskapsfulla deltagande . ” ” Åh , var lugn : jag tänker ej vidare besvära ” . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . I detta ögonblick stannade vagnen , och Patrik , som öppnade dörren , förkunnade att man ändtligen var vid Barkarby . ” Jag är så hungrig ” , sade han , ” att jag ärnar äta upp en half skinka och ett helt tjog ägg – jag hoppas att de så här dagen före julafton ha godt om mat . . . Vill du ha kokt mjölk med skorpor , min snärta ? ” ” Ah , låt mig vara , jag vill hvarken ha din mjölk eller dina skorpor ! ” ” Hur i herrans namn står det nu till – värre än när jag lemnade er . . hvad har du gjort åt Henriette , Johan ? ” ” Jag har försyndat mig , och jag erkänner att jag med fullt skäl fallit i onåd . ” ” Hur då ? ” ” Jag har ej , såsom min pligt fordrat , kunnat roa min lilla svägerska . ” ” Det har du dina dumma funderingar att tacka för – besitta det fallisemanget som skull förstöra nöjet af vår resa ! ” ” Låt oss bara komma in ! ” ” Ja ja , min pulla , och se ’ n skall jag sitta hos dig och roa dig jag – jag hörde några helvetes så roliga historier af skjutsbonden , som jag skall berätta dig . ” ” Usch ! ”