Flera timmar hade förflutit . Likt ett par uppskrämda fåglar , hvilka hvart ögonblick frukta att träffas af skyttens skott , sutto fru Emerentia och hennes dotter darrande tillsammans . Deras stumma förtviflan ökade sig för hvarje minut , som närmade dem till middagstimman , tiden för sammanträffandet med deras förolämpade värdinna . ” Jag försäkrar , barn ” , sade modern helt sakta , ” att jag för gud icke begriper hur du kunde våga att säga nej – nej till syster min ! Men himlen vare pris att du egde det modet , ty det måtte jag säga hade varit ett snöpligt slut på vår flyttning och våra förhoppningar , om du skulle ha trädt i brudstol med en hattstofferare ! ” ” Hvad än kusin Johan varit , hade jag ändå sagt nej , ty . . . ” ” Alldeles det , du lilla , ty han hade ändå varit kusin Johan ! ” Blenda endast suckade . ” Nej , mindre än en grefve , aldrasist en baron , tar jag icke till måg . . . Annars är kammarjunkaren en hygglig man . ” ” Tala icke om honom , mamma ! Han – åh , det är rätt skamligt – han har icke mycken aktning för mig . ” ” Icke mycken aktning – du misstar dig säkert , du lilla ! ” ” Men han kan försöka en gång till att ta min hand ! Tant Regine Sofie har upplyst mig om mycket , och gud nåde mig som med så stor otack lönat hennes godhet . . . Men hvad är klockan nu ? ” ” Rätt straxt half 1 – om en timma gäller det ! Jag tror dock aldrig att jag vågar mig ned . . . om hon skulle sätta åt mig . . . ” ” Det gör hon icke : tant är för stolt att skaffa sig sonhustru genom öfvertalande . ” ” Om det vore så väl ! ” ” Hon hoppades ju – och det kan ingen undra på – att tvertom vinna vår djupa tacksamhet . . . Men kors , sådant spring i trapporna . . hvem kommer så häftig ? Ack , min gud , kan någonting ha händt ! ” Något hade verkligen händt , och det ganska olyckligt ändå . Fru Regine Sofie hade fått ett nytt , våldsamt och denna gång ohjelpligt sjukdomsanfall . . . . . . . . Aftonen af samma dag , på hvars morgon Blenda haft det afgörande samtalet med sin tant , var denna stränga , men rättsinniga och hederliga qvinna – icke mera till . Hon hade ej fått tid till några verldsliga anordningar : döden hade , så att säga , öfverrumplat henne ; men det syntes klart att , från det ögonblick då hon insåg detta , hon upphörde att spjerna emot , utan visade det lugn och den fasthet , som man kunde tilltro hennes fasta och i grunden gudfruktiga sinne . Hennes sista ord innehöllo en öm och varm helsning till hennes Johan . Kort förut hade hon i mild ton hviskat till Blenda , som snyftande låg på knä vid sängen : ” Gud hjelpe dig , din stackare – jag kan det icke mer ! ” Och ganska snart fingo de öfvergifna fruntimren lära begripa att deras förträffliga beskyddarinna för alltid var borta . Några dagar efter begrafningen – fru Emerentia och Blenda voro ännu halfs sanslösa af det plötsliga slaget – erhöllo de ett besök af Henriette , hvilken ända från dödsdagen regerat efter sitt behag i sin aflidna svärmoders hus . Hon kom för att , såsom hon ganska deltagande yttrade , efterhöra huru herrskapet nu ärnade ställa sig . ” Ställa oss – min gud , min gud , vi ha icke tänkt på att ställa någonting ! ” utbrast fru Emerentia med illa återhållen förskräckelse . ” Det var på Regine Sofie – gud välsigne och löne henne för all hennes godhet – som vi stackare leto . ” ” Ja , men då hon nu är borta , får väl herrskapet ändå ta något beslut ! ” ” Kanske ” , stammade Blenda , ” är meningen att vi skola flytta med detsamma ? ” ” Åh nej , bevars – vi ha ju ännu en månad till flyttningstiden , och till dess må herrskapet gerna behålla rummet . Men vid den tiden blir hela huset uthyrdt och kanske äfven snart såldt – det kommer dock an på hvad öfverenskommelse bröderna göra , när Johan hinner hem . ” ” En månad ” – återtog fru Emerentia med nyvaknadt hopp – ” ha vi så lång tid på oss , så blir nog råd , fastän jag just icke för ögonblicket ser något . ” ” Om herrskapet blott icke toge det illa , så skulle jag gerna , och efter bästa samvete ge ett råd – och det rådet är äfven Patriks . ” ” Kära hjertandes nämn det – jag följer det genast , om det är godt . ” ” Åtminstone ” , svarade Henriette , icke utan ett visst eftertryck på tonen , ” är det lätt att inse att det är det klokaste , ja till och med kanske det enda verkställbara . ” Med undrande och forskande blickar betraktade våra stackars fruntimmer den , som så bestämdt och med så mycken tillförsigt åtog sig att leda deras öde . ” Jag anser att herrskapet bör . . . ” ” Hvad böra vi ? ” ” Återflytta till er egen ort ! ” Helt bestörta , voro våra damer för ett ögonblick ur stånd till något svar . ” Der man är känd ” , fortfor Henriette , uppmuntrad af denna tystnad , ” der man har lefvat i många år , är det naturligtvis vida lättare att ta sig fram än i en stor främmande stad . Och jag får tillägga att resan kommer att ske på vår bekostnad , och att vi nog skola plocka ihop något smått efter salig svärmor . ” ” Nej se , om det är rådet ” , utbrast fru Emerentia nu med fullt återvunnen fattning , ” så tackar jag för både det och anbudet om respengar , men tar ändå icke emot någondera delen . ” ” Jag måtte säga ! ” ” Himlen bevare mig från att så der snöpligt och skamligt återkomma till ett ställe , der vi nu icke ega det minsta att luta hufvudet intill ! ” ” Nå , om herrskapet har bättre utsigter här , mig obekanta , så gör ni bäst i att begagna dem ! ” ” Vår herre visar oss nog någon . ” ” Det är möjligt , men jag säger uppriktigt , att herrskapet icke bör vänta att vi , som äro öfverhopade af såväl behöfvande slägtingar som de fattige i församlingen , kunna göra några uppoffringar . Det är visst icke behagligt för mig att nämna detta , men det är min pligt att icke lemna er i en villfarelse , som skulle vara otjenlig . ” ” Vi hade i alla fall aldrig kommit att hysa någon sådan ” , svarade Blenda med kufvad förtrytelse och en blossande rodnad på sin kind , ” ty vi förstå ganska väl att , sedan vår älskade beskyddarinna är borta , vi endast ha Gud att lita oss till . ” ” Och den trösten är så mycket värderikare som det icke torde bära sig så lyckligt att det blir flera anbud att förkasta ! ” yttrade Henriette spetsigt . Blendas öga blixtrade , men hon försmådde att yttra sig – hvad ville hon ock hafva sagt ? ” Handelsexpediten , hvars förhållanden svärmor lät efterhöra , är en ganska hederlig och aktningsvärd man , men han har nu rest – således intet hopp från det hållet , ifall någon ånger skulle komma i fråga . Och ännu mindre , fruktar jag , är det värdt att fästa sig vid den tron att en sådan person som Johan skulle förnya det frieri , som hans mor framställde honom ovetande och på hvilket han fått afslag . . . ja ja , sen ut så förvånade och förnärmade som helst : här i huset har ingenting passerat som ej jag vet ! ” ” Jag lemnar derhän ” , utlät sig fru Emerentia med all den högtidliga värdighet , som hon förmodade att hennes salig farmor , ” hon som sett verlden ” , skulle hafva antagit vid ett dylikt tillfälle , ” jag lemnar derhän om det är grannlaga , än mindre beskedligt , att tala med oss stackars värnlösa fruntimmer i denna ton , men det kan jag försäkra att vi hvarken ångra hvad som skett eller eftersträfva att omändra det – enkornas och de faderlösas beskyddare har väl utsett något åt oss ! ” ” Jaså ” , inföll Henriette , ” det är på det sättet herrskapet upptar min välmening ! Jag skall då visst icke besvära hädanefter med hvarken besök eller råd – jag vill blott ge det sista , ehuru jag knappt borde det , och det är att fröken bör akta sig att alltför mycket uppmuntra kammarjunkaren ! Med någon erfarenhet kan man väl förstå hvad mening en sådan herre har med sina små artigheter . . . jag bedyrar att han ibland varit nära att skratta sig förderfvad åt vår lilla oskuld ! ” ” Tyst , barn ” , sade fru Emerentia , då hon såg Blenda , hvars beherrskning nu led till slut , vara färdig att svara , ” tyst , barn – det tillkommer ej en ärbar flicka att ens låtsa förstå dylika vinkar ! Men jag som mor kan säga att , hur fattiga vi än äro , vi dock ha vår heder och att jag icke kan gå in på att höra den så oförsynt angripas . ” Nu uppreste sig Henriette under ett iskallt och förnämt småleende . ” Det syns ” , sade hon vårdslöst , ” att svärmor är borta : jag tror verkligen icke det skulle gått an i hennes tid att taga en sådan ton ! ” ” Jag säger detsamma ! ” inföll vår fru , ännu under inflytelsen af sin starka rörelse . Men då Henriette hunnit till dörren , föll hastigt den stackars qvinnans mod . Med Henriette försvann hennes sista förhoppning om biträde i bekymren – det var Henriette som verkade allt på Patrik , och Patrik var nu den ende , till hvilken man kunde vända sig . ” Kära hjertandes , gå icke med bittert hjerta ifrån oss ! ” Och fru Emerentia fattade ångestfullt i fliken af den unga fruns spetsgarnerade mantilj . ” Jag kom – det må jag sjelf bäst veta – med de bästa afsigter ” , svarade Henriette , ” men mitt bemödande har blifvit så lönadt , att det just icke kan inge mig lust att förnya välmeningen . ” ” Förlåt , förlåt oss , om vi sagt något som varit misshagligt ! Denna sorg ” . . . och nu började fru Emerentia storsnyfta . . . ” denna förskräckliga och hjertslitande sorg har alldeles förvirrat oss ! Vi äro fattiga och hafva visst icke rätt att sträfva emot dem , som vilja oss väl . ” ” Nå , det der låter höra sig ! Och om j ären färdiga att resa – jag bedyrar att en hygglig småstad är vida lämpligare för er än Stockholm – så står mitt anbud om respengar ännu qvar , och likså förnyar jag löftet om en och annan liten hjelp af annat slag . ” Men se , att lemna Stockholm – dit vår frus fantasi i så många år syftat och der ( detta ville hon både lefva och dö på ) någon utländsk hertig , grefve eller lord , hvad det lede , skulle få se Blenda och göra henne till en förnäm dam – det var radikalt omöjligt . Hade man icke der hemma mången gång lefvat på sill och potatis och hafremjölsgröt – och om man också nu var bortskämd , vore det långt bättre att återgå till de gamla vanorna , ja att lefva på en ännu knappare diet , än att öfvergifva de lysande förhoppningar , som i sjutton år föresväfvat henne . ” Jag kan icke , käraste , nådigaste Henriette – på tro och ära , jag kan icke . . . eller säger du annat , Blenda ? ” ” Jag lyder hvad mamma föreskrifver ! ” svarade hon undvikande ; men det märktes nog på både ton och min att hon hellre ville lefva på luft och vatten än lemna Stockholm – hvar , om icke der , skulle hon träffa den , på hvars återseende hon alltid hoppades ! ” Men hvad är det då för lockande i utsigten att sitta här och svälta ? ” ” Svälta – hm ! ” ” Ja , ty äfven om vi fortfarande ville beröfva dem bodens arbete , som förut haft det , så kan väl den förtjensten ändå icke räcka till allting ! ” ” Hjertandes vän , låt oss åtminstone få behålla sömmen , tills vi få flera kunder ! Vi skola annonsera , och så hyra vi oss en liten möblerad kammare . ” Sedan Henriette afhört detta afgörande beslut , kunde ingenting längre qvarhålla henne . Hon försvann med utseende af en vredgad drottning , som förgäfves talat till upproriska undersåter . Lyckligtvis fingo våra betryckta damer ett annat besök på aftonen , nemligen af Patrik , som förklarade dem att , om de ville , de gerna kunde få behålla kammaren öfver vintern . Men då de tvekade att emottaga denna godhet , icke för Patriks , utan för Johans skull ( kunde de åtnjuta hans välgerningar , sedan de genom sitt afslag förolämpat honom ? ) , så lade Patrik sig icke emot deras beslut om flyttning ; men han gjorde det betydligt lättare derigenom att han försäkrade dem , att allt hvad som fans i det rum , de för närvarande bebodde , skulle flyttas med , ty han var fullt öfvertygad att salig mamma velat gifva det åt moster Emerentia . Beträffande sömmen vore det likväl hjertans roligt , om de kunde få någon mera på annat håll , ty . . . Både mor och dotter förstodo halfqväden visa , och när de sågo den hederlige Patriks bryderi emellan sitt goda hjertas föreskrifter och sin hustrus kommando , hastade de att försäkra honom det de nog hoppades finna arbetsförtjenst , emedan de arbetade i flera vägar . ” Och när det kniper på något sätt ” , sade han vid bortgåendet , ” så stöt så oförmärkt på mig ! ” ” Ädla själ ! ” suckade fru Emerentia .