I detta ögonblick hade striden i köket angående tékitteln nått sin kulminationspunkt : fru Emerentia nödgades , om hon ej ville för evigt stöta sig med madam – och en sådan brytning hade icke varit en småsak – taga vattnet och anse det för färdigt . Innerligt önskande att den heta och betydelsefulla stund , på hvilken hon skulle emottaga sin förnäma måg , väl måtte vara öfver , lät vår fru slutligen öppna dörren åt sig . Men det vara nära nog att brickan kommit i golfvet , i stället för på bordet , då den ömma modern fann grefven – den hon bestämdt väntat sig få se i någon vacker och högtidlig scen – leende stå med spegeln i hand framför Blenda , som icke längre hade ondt af svindel , utan blomstrade likt rosenknoppen , hvarmed hon smyckade sig . Den unge mannen , för hvilken det nu gällde en kinkig stund , visade genast att han återfått hela sin fattning . Hastigt lemnande den förtroendepost , hvarmed Blenda i nödens stund hedrat honom , gick han emot fru Emerentia med mer hjertlighet och mindre ceremoni , än hon på förhand beräknat och beredt sig på . Och innan hon hunnit yttra minsta ord , hvilket likväl ej hindrade henne att göra den ena djupa nigningen efter den andra , sade han vördnadsfullt : ” Jag har tagit mig den friheten att anmäla mig hos herrskapet som en slägting , men då jag icke gerna kan vänta att på endast god tro bli antagen som sådan , är jag färdig att – om fru v. Kühlen så befaller – förklara huru jag vågar räkna denna slägtskap . ” ” Var så god och lemna alla förklaringar å sido tills de falla herr gre . . . herr kusin lägliga ! Vi äro gudskelof för grannlaga ” – här följde en ny serie af nigningar – ” vi äro för grannlaga , både jag och min dotter , att genom någon otidig nyfikenhet vilja framtvinga ett förtroende , som i sin tid visst icke uteblir . Det är mig som mor nog att veta det afsigten är redligt menad , och det har jag också aldrig tviflat på , ehuru öfvertygelsen blifvit , om möjligt , ännu mera fullkomlig , sedan herr kusin behagat göra oss den äran att komma hit i vårt anspråkslösa hem . ” ” Nå , jag är lika förtjust som öfverraskad att finna mig så hemmastadd , der jag , att säga sanningen , fruktat ett litet tvång . Och var säker , min bästa tant – en slägting kan ju icke begagna en mindre förtrolig titel – var säker att vi en gång framdeles skola skratta rätt hjertligt tillsammans , då vi påminna oss vårt första möte ! ” ” Åh , det är icke så första heller : i Wennersborg , der vi voro grannar , träffades vi i den stora salen , en gång då herr kusin kom hem . ” ” Hem – jag bodde icke på gästgifvaregården . ” ” Jaså , kusin bodde der icke ? ” ” Nej , men nog erinrar jag mig att vi verkligen mötte hvarandra i salen , då jag gick in till en bekant . ” ” Det var säkert en mycket nära bekant ! ” Fru Emerentia log skalkaktigt , ehuru , förstås , med mycken värdighet . ” Söta mamma ” , bad Blenda , ” låt oss icke mer tala om kusin Jean i Wennersborg , utan om nöjet att ha honom här i Stockholm , hvilket är så mycket underbarare som han på samma gång lär befinna sig i S. med sin bror och svägerska . ” ” Akta sig , fröken Blenda , att gå för långt i tron på mina hexmästeri-egenskaper : det skulle kanske kosta mig ganska ringa att förvandla mig i den förhatlige kusin Johan sjelf , och då ville jag just undra hvad min lilla kusin skulle säga ? ” ” Först och främst ” , sade Blenda skrattande , ” skulle jag svimma och icke återkomma till sansning på fulla tre timmar . Derefter skulle jag tro mig ha drömt hela vår lilla roman – ty medge ändå att det är bra romantiskt allt det här ! Och slutligen , om jag tvingades att tro det jag icke drömt , skulle jag , i förtrytelsen öfver ett så prosaiskt slut , försvära att aldrig mer läsa någon roman . . . men nej , det der tager jag tillbaka , ty ett sådant straff hade jag endast sjelf ondt af . Jag skulle derföre i stället med alla tecken af den djupaste afsky förjaga er ur min åsyn , och det hade ni förtjent för det ni , likt hjeltarna i de gamla sagorna , förvandlat er från en förtrollad prins till ett vidunder , hvilket åtminstone vore något vida mer poetiskt än en hattstofferare . ” ” Blefve jag ensam om det straffet ? ” frågade Blendas riddare med en blick så djup och genomträngande , att Blenda kände dess verkan in i hjertats fördoldaste gömma . ” Det vet jag icke ” . . . svarade hon rodnande . . . ” Men låt bli att mera förtreta mig med kusin Johan – eljest börjar jag att gråta . . . kom ihåg att jag varit sjuk , och att det är farligt att reta en tillfrisknande ! ” ” Skulle jag ödmjukast få supplicera om den hedern att se herr kusin taga plats här vid vårt tébord ? ” afbröt fru Emerentia detta skämt , som hon tyckte gå nog lång . ” Med största tacksamhet , min goda tant , ingenting kan vara mig angenämare ! ” Uppmuntrad af denna enkla förtrolighet och helt förtjust att få spela jemlike med grefven , återtog vår fru : ” Ifall jag vågade , skulle jag äfven uttrycka den önskan att herr kusin täcktes med sin närvaro hedra julgröten i vår tarfliga boning ? ” Det behöfs väl icke sägas att gästen med lika synbart nöje emottog såväl den ena som andra bjudningen . ” Nå ” , sade den öfverlyckliga modern , ” kan du dricka ditt té här vid bordet , mitt barn ? ” ” Ja bevars , mamma , jag är ju så frisk att jag nästan tror det min svindel var en fantasi . ” Fru Emerentia smålog . ” O , hvad denna afton är herrlig ! ” återtog Blenda . . . ” Nå , kusin Jean , jag förlåter er elakhet att vilja vara er sjelf – tag denna stol bredvid mig , och säg om icke allt detta är så roligt att man kan lefva på minnet deraf i flera månader ? ” ” Min lilla kusin är en verklig profetissa ! ” svarade han i en ton , bruten mellan glädje och vemod . ” Hur så ? ” ” Tredje dag jul måste jag tyvärr resa bort , och det för en längre tid . ” ” Hvad ? ” utbrast Blenda , och spratt till så häftigt att hon nära släppt tekoppen . ” Men under dessa tvenne dagar ” , återtog han med uttrycket af en icke återhållen ömhet , ” ställer jag mig helt och hållet till herrskapets disposition . ” Vi skola icke längre utsträcka beskrifningen om ” grefvens ” första besök . Under denna afton voro fru Emerentia , Blenda och troligen äfven deras gäst så lyckliga som det nära nog är möjligt att vara . Efter den sistnämdes bortgång , då fruntimren egde frihet att utbyta sina tankar , påstod fru Emerentia enständigt att hela denna märkliga tilldragelse härflöt deraf , att hon vid Blendas dop lyckats genomdrifva den omtvistade namnfrågan . ” Aldrig – var öfvertygad derom ” , sade hon högtidligt – ” aldrig skulle något ditåt ha inträffat , om du ej burit salig farmors aktade namn Concordia ! ” På en så lycklig afton kunde Blenda naturligtvis icke disputera ; men för sin del tillskref hon det passerade den omständigheten , att hon förskaffat sig den förtjusande peignoiren . Det var klart som dagen att just den elegans , som detta oemotståndliga plagg förlänade hela hennes varelse , så hade förvirrat grefven , att han alldeles fallit ur sin vanliga rol , hvilken till och med icke under hela aftonen kommit riktigt i gång . ” Åh nej , barn , i det fallet är du för blygsam ! ” menade mamma , som fick en liten vink om dotterns tanke . ” Jag håller visst troligt att han förvånades öfver att finna dig klädd så här som en verklig dam ; men nog var det din egen person som åstadkom den rätta brytningen i hans hjertas malm . ” Blenda nickade . ” Hvad han är själfull och glädtig , den ädle grefven , och det under alla dessa hemliga trakasserier med den andryga familjen – ja , jag säger att han är verkligen exemplarisk , som i sitt bryderi kan vara så oförlikneligt älskvärd ! ” För att få utgjuta sig i beröm öfver sin blifvande måg , försmådde fru Emerentia ej tautologien , och Blenda var icke hågad att förebrå mamma detta fel . ” Ack , han kan nog vara ännu älskvärdare ! ” suckade hon vid minnet af aftonens första scen . . . ” Men hvilka förslag kunde han hafva för dessa två dagar ? Han skulle underrätta oss derom i morgon , sade han , då han förvissar sig om min helsa . ” ” Kors – hvem ringer så sent ? ” ” Är madam gången ? ” Madam var icke gången . Tvertom fick man snart höra hennes röst i ett beständigt stigande utropa : ” Gud bevara . . . åh , gud bevara mig ! ” ” Hvad kommer åt menniskan ? ” sade fru Emerentia , och skyndade mot dörren . Men denna öppnades nu utifrån , och mor och dotter slogo begge tillsammans sina händer , då en stor låda och en dito ask inskötos af madam , som på samma gång tillkännagaf att budet , hvilket redan aflägsnat sig , blifvit skickat från lärftskramhandlaren . ” Från Patrik ! ” Blenda kastade en strålande , lätt begriplig blick på sin mor . Fru Emerentias ögon tycktes svara : ” Alldeles , du lilla , jag inser nog också hvem som här spelar kusin Patrik , då han ej längre kan eller , rättare , vågar spela kusin Johan . ” Stackars Blenda – hade hon ej förut haft svindel , så fick hon det nu , då hon , efter att hafva öppnat lådan , började röra i den uppsjö af eleganta saker , som den innehöll . När hon kastade omkring sig en mjuk , med pelsverk fodrad kachimirskappa , storskrattade hon som en toka ; men då en hatt af perlgrått atlas med en likaledes perlgrå plym uppdykade ur asken , var icke annat att göra än att sätta sig och storgråta , ty alltsammans kunde omöjligt vara annat än en dröm . Lyckligtvis fans hela herrligheten i behåll , då dagen grydde . Denna juldagsmorgon , den sällaste i hennes unga lif , var den första på hvilken hon var sysselsatt att räkna julklappar , ett arbete , hvaruti fru Emerentia – som ej heller blifvit lottlös – under stormande förtjusning deltog , allt under det hon med varlighet profvade och i tankarna värderade klädningstyger , shalar , shaletter och en mängd för våra fruntimmer fullkomligt ovanliga , nästan obegripliga toalett-artiklar . . . Vid middagstiden liknade hela rummet en bazar ; och Blenda sjelf – springande från det ena till det andra – var just sysselsatt att för femtonde gången pröfva den förtjusande hatten , då hennes riddare af mamma sjelf insläpptes . ” Ah , det var alldeles förträffligt , min lilla kusin , att jag finner er icke blott frisk och blomstrande , utan äfven resfärdig ! ” ” Hur så då ? ” ” Jo , emedan vädret är gynnsamt och vi helt oförmodadt fått oss ett präktigt slädföre , har doktorn gifvit mig tillåtelse att å sina vägnar förklara det en utfart skulle göra mycket godt . ” ” En utfart ? ” utbrast Blenda . ” Nå , jag visste väl att jag ännu ett par dagar skulle fortfara att lefva i tusen och en natt ! ” ” Hvad menar ni dermed ? ” ” Jag skall svara er med en annan fråga : huru tycker ni om kusin Patriks smak ? ” – hon gjorde en rörelse med handen , och denna rörelse innefattade en presentation af all hennes grannlåt . ” Jag måste öppet säga er ” , tillade hon , ” att hvem som helst hädanefter får mycket svårt att uttränga honom ur min ynnest . ” ” Ack , hvad de veritabla kusinerna äro lyckliga med sina privilegier ! ” ” Jaså , ni finner det ? ” ” Jag icke blott finner det , jag beherrskas af afund . De våga hvad . . . ” ” Nå ? ” ” . . hvad en stackars improviserad kusin aldrig skulle våga . ” Kusin Jean yttrade sig så naturligt och med en sådan suck af saknad , att Blenda nästan började betvifla att han var gifvaren . Men nu företog han sig att kriticera kusin Patriks smak så närgånget , att hon åter fick sin första visshet ; och under deras lilla dispyt inkom fru Emerentia och började vidt och bredt orda om sin stora förbindelse till den hederlige Patrik . Detta rökverk för den frånvarande kusinen syntes emellertid föga behaga den närvarande , ty han afstyrde det genom att återkomma till det trefliga förslag , som han framställt för Blenda och till hvilket begge damerna nu gåfvo sitt tacksamma bifall . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . En utfart i täcksläda , en middag på värdshus och en eftermiddag under hvilken musik , sang och glädtiga samtal omvexlade , kommo mor och dotter att tro sig på en gång förflyttade till himlen . Kusin Jean var icke blott en mästare på piano : han hade äfven en förträfflig röst som tjuste Blenda . Och Blenda sjöng också förstås , ej om riddar Egbert Montabor – det var något som afhöll henne från denna hennes gamla älsklingssång – utan några små täcka folkvisor från hennes hembygd , hvilka åter hänryckte hennes tillbedjare . Slutligen hade man den mest poetiska hemfärd i månskenet . Och just under det fru Emerentia i sitt sinne upptog den första tanken på hvad salig Regine Sofie med sina stränga grundsatser skulle hafva sagt , om allt detta passerat i hennes tid , lutade sig kusin Jean , som satt midt emot Blenda , intill henne och hviskade : ” Påminner ni er den svarta bandrosen ? ” Blenda spratt till vid detta minne – det var alltför ljuft att glömmas . ” . . som ni tog ifrån den stackars borgfröken ? Jo , jag tror väl . . . Har ni tappat den ? ” ” Nej , men i går afton gaf jag den ett sällskap . . . jag tycker mer om de röda rosorna . ” Blendas rodnad var hela hennes svar . ” Som jag likväl sedan haft ett litet samvetsqval öfver min stöld , ber jag er , min kusin , säga mig om jag utan samvetsqval kan behålla frukten af min industri ? ” ” Jag vågar ej dömma i samvetssaker . . men hvem har ej hört att ångern botar alla sår ! ” ” Men nu är just händelsen , att jag , långt ifrån att känna den – ty ånger och samvetsqval äro ej detsamma – ingenting högre önskar än att kunna gifva desse tvenne flyktingar ännu en syster . . . men den skulle ock ega den färg , att jag sedan kunde låta all dylik industri hvila . . . Är ni nyfiken att veta den färgen , min kusin ? ” ” Icke det ringaste ! Det skulle kunna vara grönt , som jag aldrig tålt , eller blått , som jag aldrig ärnar bära . ” ” Jaså , ni föraktar både hoppet och troheten – men jag säger er , att jag ändå en vacker dag måste ha en blå ros att lägga bredvid de begge andra . ” Under dylikt skämt fans tiden icke till för de lyckliga , och man blef mäkta förvånad , då vagnen stadnade utanför fruntimrens port . Vid skilsmessan beslöts , att följande aftonen – den sista af de tre sällhetsdagarne – bäst kunde tillbringas på spektaklet . Kusin Jean skulle föra ” sin tant ” och ” sin kusin ” på kongl . operan , alla unders under , hvarom fru Emerentia så mycket drömt , utan att ännu hafva skådat med sina verkliga ögon . Huru våra damer sofvo natten före en så vigtig tilldragelse , är lätt att förstå .