” Här är jag nu ! Det är väl ingen fara , hoppas jag – ni skickade ju genast efter doktorn ? ” Dessa ord yttrades af ett ungt , knappt tjugeårigt fruntimmer , under det hon med brådskande steg gick öfver golfvet i en liten sal , der hon dock som hastigast stannade framför spegeln , medan hon afkastade hatten och tillslätade håret . Med ett finger tryckt mot läpparna endast nickade den tilltalade , i hvars person man kunde igenkänna ett af dessa aktningsvärda inventarier , hvilka , under rubrik af gamla husmamseller , icke sällan utgöra hufvudhjulet i det husliga maschineriet . ” Nå , hvad sade han , min kära Debora ? ” återtog damen i en mellan nyfikenhet och oro sväfvande ton . ” . . att det var ett ganska betänkligt anfall och att gamla frun efter detta behöfde vara ytterst försigtig . . . Men är icke herrn med ? ” ” Han kommer straxt efter – han hade några personer på kontoret . . . Kära Debora du , det är ett ganska ledsamt tillfälle ! Jag häller rätt mycket af min svärmor , men det svåraste tror jag nästan är att det återkallar så sorgsna minnen . ” I ögonblicket var mamsell Deboras förklädssnibb i ögonvrån . ” Det är så sant det – och jag , som var i nådig fruns föräldrars hus i tjuge års tid , jag har väl skäl att begråta min goda matmor . Om hon icke så hastigt följt salig stadsmajor ’ n , så hade jag visst icke varit der jag nu är ! Nå , gudbevars , jag klagar ej : gamla frun är väl en styf fru , men rättvis och bra i alla fall . . . Vill icke nådig frun gå in nu ? ” ” Att Debora då icke kan låta bli att säga nådig fru ! ” ” Bevara mig – vi kallade ju alltid nådig fruns fru mor så , och för öfrigt är det nu allmänt bruk här i Stockholm att det rika borgerskapets hustrur låta kalla sig nådiga till skillnad från de andra . ” ” Visserligen , och jag ser ej hvarför icke vi kunna vara lika nådiga som många andra ! ” ” Just det tänker jag också . ” ” Men min man är likväl endast lärftskramhandlare utan titel , då pappa deremot var lärftskramhandlare och stadsmajor . Dessutom tycker svärmor icke om detta bruk – det har jag väl märkt , och jag vill icke stöta henne . . . Men à propos af den saken , var det icke i dag som de der gässen från landsorten skulle komma – jag tillstår att jag icke gerna vill bli hedrad med uppdraget att hemta dem ! ” ” Säg för all del ändå icke nej , ifall det kommer i fråga – herr Patrik är visst så beskedlig . . . ” ” Men just Patriks välsignade beskedlighet kunde ställa till några följder , som det är bäst att förekomma ! Man vet nog huru sådana der fattiga slägtingar tro sig ega rätt att liksom krypväxter klänga sig omkring de rika . Nej , jag tackar – jag är nog förut öfverlupen af genanta konnäsanser . . . Men kom nu ! ” . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . Genom ett litet utmärkt städadt , men helt tarfligt möbleradt förmak trädde den unga frun in i sin svärmors sängkammare . Dörren , som förut stått halföppen , drogs igen af mamsell Debora , hvilken trippade efter . ” Vill hon att jag skall qväfvas , efter hon låser till dörren ? ” frågade en snäsig röst från den vidlyftiga sparlakanssängen . Men straxt derefter hördes samma röst i en något förmildrad ton yttra : ” Jaså , är det du , min kära Henriette ! Hvar har du Patrik ? ” ” Han kommer rätt straxt – men jag blef så dödligt förskräckt , när jag fick höra att mamma fått ett allvarsamt anfall af den svåra krampen , att jag ej gaf mig tid att vänta på honom . ” ” Nånå , icke behöfver du väl tro att det är så allvarsamt heller – du skall icke sätta begrafningsmin på dig i förtid , min docka ! ” ” Ack , goda mamma , hur kan mamma säga så ? ” ” Så se då ut som vanligt – hvem kan icke råka ut för en liten sjukdomssläng ! Det här är icke värre än hvad jag haft många gånger , men det bar så förtretligt till , efter jag just i dag väntar upp syster min , kräket ! ” ” Får icke jag stanna qvar hos mamma , medan Debora går till Riddarholmen ? Fartyget kommer väl ändå icke förrän på eftermiddagen . ” ” Stor tack skall du ha , min lilla fru sipp , men om du håller dig för god att erbjuda dig sjelf att hemta din svärmors syster och systerdotter , så kan jag allt på egen hand ställa vägvisare emot dem . ” ” Åh , man begriper nog huru väl nådig frun mente ! ” inföll Debora medlande . ” Nådig frun , nådig frun – hvem är det som är nådig fru här ? Det skall väl vara jag det , efter jag råkar till att vara född fröken och efter min första man , salig Blücher – fastän han aldrig mindes den strunten – var af tysk adel . Men från det jag gifte mig andra gången med min Thorman , har jag aldrig hört någon låt om nådig frun , och jag skulle icke vilja ha den bjellran på mig på gamla dagar ! ” ” Då får väl mamma , när Johan gifter sig , ändå en svärdotter , som opåtalt kan heta nådig fru ? ” yttrade med lätt darrning på tonen arftagerskan , som gifvit sin hand åt den jemförelsevis obemedlade lärftskramhandlaren . ” Hvarför icke , om det behagar honom ! Men han är för vettig , skall jag säga dig , min lilla Henriette , att bry sig om tocket der : så jag tror nog att du slipper den förtreten att höra din svägerska , om du får någon , med rätt eller orätt kallas nådig . ” Henriette teg och kastade en förstulen blick på mamsell Debora , hvilken , dold bakom sparlakanen , gjorde allehanda fredstecken . ” Stackars min Johan ” , återtog den stränga frun med en blick på det midt emot hängande porträttet af hennes son , aftagen i goss-åren , ” det hade varit hårdt för både mig och honom , om jag skulle ha pallrat af , medan han är i främmande land , och ännu har han ej varit borta stort mer än en månad – det blir långt tills half-året gått . ” ” Men ” , sade Henriette , nöjd att lemna det förra ämnet , ” kan det väl åtgå så lång tid att köpa upp några galanterivaror ? ” ” Visst tar det väl tid , när det skall ske med urskillning och så att affärerna bli till vinst – det är att passa på tillfället . I alla fall har han ju ett par år bortåt talt om den der Paris-resan , när han gjort upp i Hamburg . . . Hå hå , min Johan , han sitter icke gerna i ro på sin qvist . Men i nästa månad fyller han åtta och tjuge år , och då mannaåldern är inne , följer väl det rätta förståndet med . ” ” Nå , hvem har förstånd , om icke Johan – jag tror icke att det endast är de tre åren , han har före Patrik , som gör att . . . ” ” Ts , min dotter , en hustru vet icke om att någon är vettigare än hennes man , helst ” – tillade hon med en kort hviskning , som jagade blodet upp på Henriettes kinder – ” helst om det varit sagdt af folk , som icke bättre vetat , att hon hellre tagit en annan än den Gud beskärt henne . ” ” Det är tid att ta in , söta frun lilla ! ” inföll mamsell Debora ; och styrande fram emellan svärmodern och sonhustrun , ryckte hon med välment häftighet till sig ett pulfver . ” Hon tar visst miste , min kära Debora ! Jag , som icke ser klockan , har bättre reda på tiden – men så har jag också i all min dar gudskelof varit van vid ordning . ” ” Minsann , fattas hon icke tio minuter . . . Men det ringer – nu kommer herr Patrik ! ” Och några minuter sednare var sällskapet i sjukrummet förstärkt med en ung man om tjugufem år , hvilken , med den lugna och trovärdiga hjertligheten hos en person af stilla lynne och stilla vanor , trädde fram till sängen och helsade sin mor genom att kyssa hennes hand , en kärleksgärd , den han alltid visade , när han kom eller gick , eller när han tackade för maten ; men man såg nog att det var hvarken mer eller mindre än gossens inöfvade bruk . ” Åh , gudskelof , icke är det någon fara med mamma – det ser jag straxt ! ” ” Jo , du vet visst , du , hur farligt det är ! ” svarade den retliga qvinnan , som nu tycktes lika mycket förtreta sig öfver sonens sjelftagna tröstegrunder som nyss öfver svärdotterns sorgbeklagelser . ” Du tror väl att jag kan lefva i evighet ! Men du är van att icke tänka en hårsmån framför dig . ” ” Se så der ja , skall jag nu råka illa ut för det jag önskar att mamma måtte lefva i evighet eller så länge mamma nånsin orkar och förmår – och hvarför skulle icke det bli länge : mamma har ju icke fyllt femti år ännu ? ” ” Min käre Patrik , om du icke bättre mins din mors ålder , så tror jag det är klokare att du låter bli att tala om den – jag fyllde ju femtitvå år i våras . . . Debora , tag hit pulfret . . alltid glömmer hon bort sig . . . Så tungt mitt bröst är ! ” ” Du for ifrån mig , Henriette ! ” sade den nygifte mannen hviskande till sin hustru . ” Jag tänkte att jag skulle få åka med dig jag ! ” ” Usch , det var ett beskt sattyg . . . Jaså , hon for ifrån dig ? Hade unga-frun så brådtom ! Det var väl nya droskan som skulle pröfvas ? ” ” Jag ville ju skynda till mamma ! ” ” Men jag skulle tyckt bättre om jag , min docka , att du väntat på din man . Eftersom det slås på så stort att det hålles häst och åkdon , vore det väl icke ur vägen , om herrn och frun njöte staten tillsammans ! ” ” Nå , mamma lilla ” , medlade Patrik , ” det är ju icke ondt i att man har sig ett nöje , när man icke betalar det med andras pengar . Och jag tar väl droskan ensam jag en annan gång i stället , så är det qvitt . ” ” Ja , du är icke svår att spela qvitt med , du , min beskedlige Patrik ! ” ” Det är väl icke jag heller , hoppas jag ? ” inföll Henriette inställsamt . Fru Regine Sofie låtsade icke höra ; kanske tvingade henne också plågorna att tillsluta munnen , och dessa plågor voro verkligen svårare än hon ville erkänna , ty hon hade , så att säga , föresatt sig att bekämpa döden tills hennes älskling , hennes käre Johan , hemkom . Man må dock icke tro att denne älskling var befriad från de moderliga anmärkningarna – tvertom var han mer än någon annan blottställd för det tyranni , som låg i hennes kärlek . Till denna i grunden rättsinniga och aktningsvärda qvinnas lynne hörde ett medfödt behof af gnat , hvilket , då hon kände några krämpor , gemenligen stegrades till ytterlighet . Men det märkliga härvid var , att hon midt i farten af sitt gräl-svall kunde bryta af och kasta om , så snart hon trodde det föremål , som hon utsett åt sig , vara angripet från annat håll . Hennes ömmaste känslor innefattades i dessa tre hufvudstycken : hon afgudade sin äldsta son , var den andra hjertligt tillgifven , men höll sig på defensiven med sonhustrun , ehuru hon sjelf utsett henne till en af sina söner – det var Johans egen skull att det blef Patrik som fick i sin rörelse den vackra Henriettes 50,000 riksdaler banko . ” Kanske mamma vill sofva lite ? Det kunde nog behöfvas ! ” dristade sonen att ödmjukt afbryta tystnaden . ” Jag sofver väl du , när jag blir sömnig ! Jag hade god ro i natt som var – ty det här anfallet kom först på morgonen . . . Men jag tänkte på syster min. Du får hålla dig dernere du , min snälle Patrik : jag vill icke att hon skall råka på villostråt , stackarn , som jag sjelf rådt att komma hit . ” ” Och jag försummar icke kommissionen , mamma , lita på det ! Arma fruntimmer , de blefve väl icke lite illa vid , om de , som förmodligen ingen själ på hela ångbåten tagit notis om , icke heller nu vid ankomsten finge se ett vänligt ansigte . Men jag skall trösta dem jag med den försäkran att de ha goda kusiner här ! ” ” Kanhända du ändå har svårt att komma ifrån dina göromål ? ” invände Henriette . ” I det fallet skulle kanske jag . . . ” ” Åh nej , min sonhustru , gör dig icke det stora besväret – det blir bättre att du , såsom du nyss erbjöd dig , håller mig sällskap tills Patrik kommer igen . ” ” Som mamma befaller ! ” Men då mannen gick , följde hustrun honom – troligtvis af artighet – ut i salen , der det i ett förtroligt mellan- fyra-ögon hette : ” Du glömmer väl icke bort att jag ej väntar några kusiner ! ” ” Hvad menar du ? ” ” Att vi ha tross nog omkring oss förut , och att det är tillräckligt att största delen af linnsömmen för boden skall tas ifrån mamsell Pettersson – hvilken jag ärnat låta behålla den – för att ges åt folk , som man icke känner . . . men dervid stannar det åtminstone ! ” ” Nå , söta du , icke kan väl jag neka för slägtskapen – du skall icke vara högmodig , lilla Henriette ! ” Med en min af otålighet sammanrynkade den unga frun sina ögonbryn . ” Kors , att jag kunde inbilla mig att du tänkte som jag ! ” ” Visst gör jag det – skulle jag icke tänka som du , när du är så beskedlig och tänker beskedligt . Men , ser du , det är så , att . . . ” ” Farväl med dig , min vän ! Jag har ingenting att säga öfver dig och ditt beteende : du herrskar öfver dina handlingar och din bod , men jag herrskar öfver mitt hus – och dit , förstår du , kommer ingen annan än den jag vill se ! ” Och med en spotsk knyck på nacken försvann den unga damen . Ett ögonblick stod den äkta mannen med förlängdt ansigte och såg efter henne . Derefter sade han helt filosofiskt : ” Hon låter nog jemka med sig ! ”