Klappande andar och wandrande bord . 
 ( Ur Götheborgs Handels= och Sjöfarts-Tidning . ) 
 För ett par månader tillbaka innehöll ” Nationalzeitung ” i Berlin ett bref från tidningens korrespondent i London , om hwilken red . intygar , att det wore en man , ” hwars trowärdighet , ſkarpſinnighet och ſamwetsgrann wisſte hwad ni ſäger!”—”Ja , ” ropte hau : ” ware dermed hur det will ; jag will tillſluta mina ögon för det förflutna , och icke bry mig om det förhållande , ſom wisſt ägt rum er emellan bara du inte iner will ha några hemliga möten med honom . ” — ” Jag har aldrig mött honom , ” ſwarade jag , ” det ſwär jag dyrt på , och jag wille icke heller för något pris i werlden göra det . ” — Nå nå ſade han , ſå mycket bättre Men ſätt dig nu inte emot mit giftermål ! Sök ſnarare att befrämja det ! Det är till ditt eget bäſta . Ty ſer du , jag will etablera dig briljant . Du ſkall ha din egen hushållning och blott tillåta mig ſätta en perſon wid din ſida , för att ge akt på dig , ty jag tror dig ändå inte mer än jemnt . Men ſer du ! om jag ſkall kunna göra för dig hwad jag önſkar , måſte jag wara gift med min kuſin ..... för pengarnes ſkull , ſkall jag ſäga dig ty på mina reſor har jag ſatt mig i ſtor ſkuld , och deßutom ” ... Han kom icke längre i talet ty i detſamma for etatsrådet ut ur ſkåpet , fradgande af raſeri och hållande i handen min olycklige kaſkett , ſom förmodligen fallit ned , då han ſtött till den ſmala hyllan , der han låg . ” Gud hjelpe mig arme man ! ” ropte han det här ſer illa ut ’ Se hwilken djefwul föll ner i hufwudet på mig ! — Han ſlängde kaſketten i golfwet . Kammarjunkaren tog upp den och läſte mitt namn , ſom ſtod ſkrifwet deri . ” Ha , ha ! ” ropte han 
 ” Adolf L. ! Så ſå , mamſell Lena ! Nu behöfwa wi inte widare wittnesbörd om er dygd och ſannfärdighet . ” Han wille wiſa ſin onkel namnet i kaſketten , men onkeln rykte den ur handen på honom , kaſtade den åter på golfwet , och ſkrek åt kammarjunkaren : ” Gå för bödeln i wåld din liderlige fogel ! Jag har hört hwart enda ord , du talt med Lena . ” Kuſin Otto lät ſig icke bekomma , utan ſade med ett ſarkaſtiſkt leende : ” Jag tror det är min goda onkel ſjelf i egen perſon , ſom krupit in i ſkåpet ? ” — ” Ja juſt jag ſjelf , ” ſwarade etatsrådet : ” Jag är husfader . Det är min pligt att ha uppſigt öfwerallt . Jag har ſnokat igenom alla windar och ſkrymſlor , af fruktan att någon kunde gömma kontraband i mitt hus . Du wet jag är en man af ſtränga grundſatſer . ” Kammarjunkaren ſlog till ett högt gopſkratt , etatsrådet blef raſande , och körde ut honom ur rummet . Då jag nu blef enſam med min korpulenta älſkare utbröt han i de fruktanswärdaſte förebråelſer . Han darrade af arghet , och ſlutade med att befalla mig ſtraxt packa mig ur huſet . Detta war icke i mitt tycke . Då paroxysmen ſom wanligt hade upplöſt ſig i gråt , nalkades jag , och ſade mycket lugnt : ” Ifall det är möjligt att få tala ett ord , ſkall jag öfwertyga er om er orättwiſa och min oſkuld ; men jag måſte begynna med att yppa er en hemlighet . Ni wet unga L. är min ungdomsaiän . Jag är 
 hans förtrogne . Han älſkar fröken Thereſe , och för hennes ſkull uppehåller han ſig här hemligen i ſtaden . Men det wet ingen menniſka , utom jag ; hans egen far tror fullt och faſt , att han är i Jutland . Mig har han lofwat ſtörſta belöning , i fall jag kunde främja hans kärlek hos min fröken . ” Etatsrådets anſigte uppklarnade på det underbaraſte . Han reſte ſig och ſade : ” Gud wälſigne dig Lena ! Kan du ſwära på att det du ſäger är ſant ? ” Jag lade handen på bröſtet och ſade : ” Ja wid allt hwad heligt är . Icke ett ord deraf är oſant . ” — ” Gott im Himmel ! utbröt etatsrådet : ” men ſå ſäg mig nu hwar kommer kaſketten ifrån ? ” — Ack ſwarade jag ” det är en lappriſak . För någon tid ſedan kom L. hit en afton , och wille ändtligen tala med herrn , och fria till fröken . För att ſe litet proprare ut , hade han på wägen köpt en ny hatt , och bar denna kaſkett i ſickan Han lade den ifrån ſig här inne i kammaren . Det är förſta och ſiſta gången han warit här i huſet . Men ſom jag trodde att fröken war förlofwad med ſin kusſin , bad jag honom enträget att ſlå de tankarne ur hågen , och jag nekade att anmäla honom hos herrn . Deröfwer blef han mycket ledſen , och i ſin förwirring glömde han kaſketten . ſom jag ſedan gömde i mitt ſkåp . ”