Det kunde nästan anses som en lycka i de nya husliga förhållanderna att det myckna pratet och stora ansträngningen så medtagit den stränga husfruns krafter , att hon följande dagen befann sig i ett tillstånd af djup afmattning , hvilken omständighet materielt tvingade henne att icke tyrannisera hvarken sig sjelf eller andra . Denna förändring öppnade genast Blendas medlidsamma hjerta . När hon sedan – under det hon sakta och utan allt fjäsk , men mildt och klokt skötte om sin sjuka tant – fick fröjda sig åt en och annan nästan öm blick , var hon snart helt och hållet försonad . Och när hon ytterligare , innan tant Regine Sofie återvann sina vanliga krafter , genom mamsell Debora inhemtade hur god menniska denna tant , trots sitt sträfva lynne och sitt sträfva väsende , var , hur välgörande i tysthet mot många betryckta , fastän ingen vågade sig fram att tacka henne , beslöt Blenda att med allt tålamod underkasta sig sin beskyddarinnas ledning , öfvertygad att hon genom eftergivenhet , flit och vänlighet snart skulle lyckas att intaga denna till sin förmån . Och så skedde äfven . Under de första fjorton dagarna fick Blenda sitta nere för att , såsom det hette , hålla sin tant sällskap under tillfrisknandet , men egentligen derföre att tant Regine Sofie skulle få tillfälle att sjelf pröfva tvenne vigtiga saker : den ena , huru fort och framför allt ihärdigt Blenda kunde föra nålen , den andra huru tåligt och böjligt hennes lynne var , hvilket lätt skulle utrönas , ty under denna pröfningstid kom hon ej längre utom dörren än ned i tants trädgård straxt bredvid , och dit ledsagades hon icke af sin mor – ” den fjollan ” , tänkte vår tant , ” litar jag visst icke på ” – utan af mamsell Debora , som eftertryckligen var tillsagd att hålla ögonen öppna , så att icke några ” basilisk-blickar eller söta miner ” insmögos genom planket . Blenda – okunnig såväl om den omständigheten att hon undergick vissa eldprof , som om den , att tre biljetter till henne och hennes mor undergått konfiskation , sedan åtskilliga besök först blifvit afvisade – undrade inom sig att ingendera af de fyra artiga medpassagerarne hördes af ; och då hon i följd häraf icke hade några nöjen att försaka , visade hon sig högst tacksam för det enda , som tilläts henne , att en eller halfannan timma hvarje afton få sitta under syrenhäcken i tants trädgård , der det då var hennes ljufvaste nöje att läsa i någon af sina kära böcker eller att tänka på honom , som bland alla hennes intryck stod klarast . ” Jag är ganska nöjd med din flicka , min kära Emerentia ! ” Med dessa ord behagade fru Regine Sofie öppna samtalet en dag , då hon första gången helsade på i systerns kammare , der denna helt ifrigt vadderade morgonrockar för kusin Patriks lärftsbod . ” Herre jesses , sådan glädje det gör mig ! ” svarade den af så mycken nåd öfverraskade modern . ” Ja , jag kan säga att jag till och med är mycket nöjd : hon syr väl och ordentligt sin skjorta färdig på två dagar , och hon sitter stilla på stolen , utan att i hvar handvändning göra sig ärende ut eller åt fönstret , såsom de unga flickorna pläga . Och se ’ n har hon hvarken begärt eller visat minsta otålighet öfver att hon ej fått komma någorstädes utom i trädgården . ” ” Ack , skulle det falla henne in ! ” ” Bra att ej så skett – jag tycker om att man tål sig tills jag säger ifrån , ty jag har alltid skäl för hvad jag gör . ” ” Det är jag ganska viss om . Men . . . ” ” Hvad för men ? ” ” Vi ha nu öfver fjorton dagar legat dig till last – jag tycker det vore billigt att vi började vår egen lilla hushållning ? ” ” Det lär bli bäst att vänta med det , tills ni fått samla en smula . Jag säger nog ifrån , när jag icke längre vill lägga i grytan mer än jag har brukat . . . Men hör på , du , jag har något att tala med dig om ! ” Fru Emerentia upplyfte hufvudet och tyckte sig se liksom ett försmädligt leende lägga sig i ordning på kära systers läppar . ” Hvad menar du om det här ? ” Och kära syster kastade tre små uppbrutna biljetter på bordet . ” Hvad skall jag mena , hjertandes du – jag begriper icke det minsta ! ” ” Ser du , Emerentia : om jag i allt vill vara som en riktig mor för Blenda , så sker det naturligtvis endast af god mening . ” ” Begriper jag icke det ! ” ” Och den , som åtager sig ett sådant ansvar , bör också ha rättigheter derefter . . . Men kanske du tycker dig på något sätt förfördelad af att jag såsom en god syster tagit halfva bördan ifrån dig ? ” ” Sant är väl ” , tog sig vår värda fru mod att svara , ” att jag aldrig ansett som en börda , utan fastmer som ett stort nöje , att handleda min lilla Blenda . Men . . . ” ” Jaså , nå det borde jag ha begripit ! Du har i din enfald dernere i menlösheten på landet icke ens så mycket som tänkt på att du skulle vakta henne . Det är , min själ , lätt att vara mor på det sättet – men om flickan haft godt af en sådan efterlåtenhet här midt inne i ulf-landet , det , hade vi fått se , om ingen åtagit sig det öfverflödiga besväret . ” ” Kära Regine Sofie , jag tycker du är icke mycket be- skedlig mot mig nu ! Jag vet . . . ” ” Du är en gås , Emerentia – det var du från barndomen , det är du än i dag och det blir du till din död , och det kommer sig af de eländiga romanböckerna , som vridit om hufvudet på dig . Nånå , icke säger jag sådant der , när barnungen hör det ; men sant är sant , och derföre skall du ha förtroende till mig , som vet hur det går till och hur faran står för dörren , när sysslolösa vettvillingar springa efter en vacker flicka . ” ” Men jag har icke märkt till någon fara jag ! ” ” Så märk den nu då . . eller hvad menar du om de här tingestena ? ” Syster Regine Sofie pekade med en verklig meduseblick på de tre biljetterna , som hon kastat på bordet . ” Ja , icke vet jag hvad der står ! ” ” Men jag vet det ! Hör på bara – så här lyder den första , som är skrifven till dig . . . ” . . ” och som du öppnat ? ” ” Jaha , du , och äfven besvarat ! ” ” Besvarat ? ” Alldeles , eftersom icke något hafs får passera i mitt hus , som i all sin dar varit ett ärbart hus ! ” Och fru Regine Sofie slog upp den första biljetten , och läste : ” Min nådigaste fru v. Kühlen ! Sedan jag flera gånger haft den oturen att förgäfves söka herrskapet , då jag önskat få aflägga min uppvaktning , tager jag mig denna gång friheten att göra det skriftligen . Utom det att afsigten med mina besök varit att få betyga min tacksamhet för det intressantaste ressällskap jag någonsin haft , var det min mening att få utbedja mig den äran att föra damerna till det lustparti med dans , som nästa söndag kommer att ega rum på Drottningholm . Ångbåten , som har regementsmusik om bord , afgår klockan 2 , och ifall jag icke blir så lycklig att få afhemta herrskapet direkte från herrskapets bostad , skall jag troget passa på vid Nybron . I förhoppning om ett gynnsamt svar , hvilket jag kommer att afhemta i afton , har jag äran teckna vördnadsfullt J. G. Born . ” ” Nej , så artigt af den hygglige kongl . sektern . . . Om söndag – kors , det är ju i morgon det ! ” Ett kort skratt och en försmädlig blick af systern påminde likväl fru Emerentia om sitt beroende . ” Jo jo , det hörs nog hvad du i din kortsynthet ärnat ta för ett steg , och du tycker väl det var stor skada att det der lustpartiet råkat till att gå för sig sistlidne söndag i stället för i morgon . . . Men se här skall du få höra svaret på så tjenstaktigt anbud . ” Vår sjelfherrskande fru stack handen ned i sin förklädsficka , der brefvexlingens andra afdelning förvarades , sökte ut originalet till den afskrift , som blifvit afsänd , och läste med triumferande röst för den i stum tystnad försänkta Emerentia : ” Min kära herre ! Det är i mitt hus ( enkans efter en aktningsvärd borgare ) som syster min med sin dotter bor , och som de här njuta allt det skydd de behöfva , så är det i samråd med mig som fru v. Kühlen tackar herrn för hans goda mening , hvilken icke kan antagas . Regine Sofie Thorman . P. S. Om besökens inställande anhålles . ” ” Nå , hvad säger du om det der ? Menar du jag handlat mot Blenda som en värdig moster , eller tror du att någon hederlig karl nånsin kastar ögonen på henne , om hon först blir känd som lätt på trå ’ n ? ” ” Kors , kors ! ” ” Ja , du må väl korsa dig – om ni varit ute på det viset under skydd af en ung herre , som bara vill kurtisera henne , skulle hon vid det här laget icke haft mer rykte i behåll än som fått rum i ett synålsöga . ” Den stackars fru Emerentia blef alldeles blek af förskräckelse . Hon måste tillstå , och hon gjorde det af uppriktigt hjerta , att hennes obekantskap med den verkliga verlden kunde komma henne att taga vilse ; och som hon egde urskillning nog att inse hvad som här fordrades af henne , kufvade hon sin stolthet och tackade sin syster af ödmjukt sinne . ” Bra ! ” sade denna tillfredsställd . . . ” Nu komma vi till n :o 2 : ” Bästa fru von Kühlen . . . ” ( ” Den här ” , afbröt sig fru Regine Sofie , ” anser jag vara af sämre slag , efter han söker dölja sig under sken af att gagna dig ! ” ) ” . . . Såväl i tisdags som sistlidne lördag var jag i fru v. Kühlens bostad utan att blifva emottagen , men då detta utan tvifvel härledt sig från något misstag , skyndar jag att på detta sätt förklara att jag gjort allt i verlden för att kunna hålla mitt gifna löfte . Tre af mina slägtingar , grefvinnan C. , friherrinnan H. och statsrådinnan P. , ha alla lofvat att lemna fröken så tillräckligt broderier , att hon icke alls behöfver vända sig åt annat håll . Grefvinnan , som jag först vidtalade , är angelägen om skyndsamhet , och jag har lofvat att i morgon presentera fröken hos henne , hvarföre jag klockan 12 på förmiddagen skall ha det nöjet att afhemta min vackra portegé . Med uppriktig glädje öfver att ha kunnat vara herrskapet till tjenst tecknar jag högaktningsfullt J. T–svärd . ” ” Nå , hjertandes , i den der var väl ingenting ondt ! ” inföll fru Emerentia med upplyftadt hufvud . ” Den välmenande baron har hållit bättre ord än jag tänkte , och om grefvinnan och friherrinnan och statsrådinnan vilja vara så goda att ta emot min dott . . . ” ” . . . så skulle du utan försyn släppa henne , att löpa kring gatorna med en . . en . . . Emerentia , är du icke galen , så är du åtminstone dummare än folk har lof att vara ! ” ” Hvad ? ” ” Kan du då icke begripa att din baron tar den der tjenstaktigheten till förevändning att komma på förtrolig fot med flickan . Om det varit ärligt menadt , så skulle han bedt grefvinnan sjelf besöka den stackars fattiga fröken , eller åtminstone skicka ett fruntimmer efter henne . ” Åter teg fru Emerentia : för andra gången kände hon sig slagen af syster Regine Sofies logik . ” Hvad svarade du ? ” stammade hon . ” Nog fick han svar . . . hör på : ” ’ Min högtärade herr baron ! Såsom moster åt den unga person , som herr baron haft den omsorgen att intressera sig för , får jag tillkännagifva , att om hon i sin barnsliga okunnighet emottagit något löfte om rekommendation till arbete , så har sådant nu helt och hållit förfallit , emedan hon af mig blifvit upplyst om att det icke är af unga herrar som man önskar sådana der rekommendationer . Vidare anhållandes att mitt hus måtte respekteras för såväl besök som bref , har jag äran etc. Regine Sofie Thorman . ” Fru Emerentia tordes icke ens öppna munnen . Och tagande tystnaden för bifall , öfvergick syster Regine Sofie till biljetten n :o 3 . ” Den här , skall du veta , är till Blenda sjelf och så skamfullt förtrolig , att jag velat spotta åt den slyngeln , som skrifvit den . . . Så här låter det : ’ Dyra , himmelska fröken Blenda . . . ( ” Jag skulle himla dig jag , om jag hade dig här ! ” ) Skrifvelsen var från löjtnanten : och som man erinrar sig att han ansåg Blenda vara minst lika betagen i hans person som han i hennes , var den rådande tonen i biljetten lätt förklarad . ” . . . Med förtrytelse öfver mina tio motgångar – ty så många gånger är det jag sökt er utan att träffa er – griper jag nu till pennan för att förklara er att jag icke längre uthärdar denna oerhörda och oförtjenta grymhet . Har ni kommit till Birgers gudasköna stad , nöjenas och glädjens stad , min fröken , för att gå i kloster ? Eller har ni råkat under inflytelsen af någon vresig duenna , som egennyttigt vill gömma er för verldens beundrande blickar ? I så fall besvär jag er att icke vara mindre uppfinningsrik än de spanska donnorna äro mot sina duennor ! Jag brinner af begär att få visa er en mängd herrligheter , som jag vet skall förtjusa er , och om ni i sällskap med er förträffliga fru mor – hon är alltför fördomsfri och upplyst att vara prude – ville skänka mig det nöjet att nästa fredags eftermiddag klockan 4 möta mig i vestra alléen på Carl XIII : s torg , så förer jag herrskapet till Djurgården , der vi skola ha oss en gudomlig eftermiddag , hvarefter vi på aftonen bevista Gauthiers representation och supera på Blåporten . Svaret skickar jag efter i morgon bittida , men låt det för guds skull icke bli nej ! Den undergifnaste af edra beundrare E. S. * ” ” Vill du ha större chikan åt dotter din ? ” frågade fru Regine Sofie med gäckande röst . ” Eller kanske du anser det språket också för hederligt ? Begriper du hvad han tänker om dig – du är för fördomsfri att vara prude ! ” Nu började den stackars fru v. Kühlen att snyfta . Det var en förskräcklig lexa hon erhöll , men så slet sista brefvet åtminstone sjelfförblindelsens bindel fullkomligt från hennes ögon . ” Kapten , kapten – så rätt han hade och så väl han menade oss , stackars fruntimmer ! ” ” Hvad var det med kaptenen ? ” Fru Emerentia förtäljde nu utförligt om ångbåtskaptenens faderliga omsorg om Blenda och hur han hållit de unga herrarnas tjenstaktighet tillbaka . ” Gud välsigne den hedersmannen ! Jag skall sjelf gå ned en gång ock tacka honom . . . Men nu skall du höra hvad jag svarade den påfågeln ! ” ” Löjtnanten ? ” ” Jaså , det var en löjtnant , det borde jag ha begripit ! ” Vår tant läste : ” Herre ! Biljetten , som ni varit nog skamfull att skrifva till ett anständigt barn , hvars fullkomliga obekantskap med lifvet bort skydda henne för all oredlig påflugenhet , har råkat i den vresiga duennans händer , och hon tar sig härmed friheten att låta er veta att , derest ni någonsin sätter foten inom hennes hus , ni skall få att göra med en person , som åtager sig att lära er hvad hederligt folk bör vänta af hvarandra . Regine Sofie Thorman . ” ” Tack , tack , hjertandes syster ! Du har handlat som vår bästa vän , det du också är . . . Får jag nämna något för Blenda ? ” ” Aldrig ett ord ! I sin barnsliga fåfänga kunde hon yfvas öfver att så mycket allarm varit för hennes skull . . . Jag har nu gjort mig af med de tre , och väntar dagligen på den fjerde . ” ” Den fjerde ? ” ” Ja , här har ju sprungit en till , och han kommer väl med biljett , han också , hvad det lider . ” Fru Emerentia , som fruktade att det möjligtvis kunde vara ” grefven ” , vågade sig ej fram med minsta fråga . Här måste man afvakta händelsen – ty kanske var det ingen annan än den artige handelsexpediten från ångbåten , han som tyckts visa sig mer allvarsam än någon af de andra . ” Gud bevars ” , tänkte hon vidare , ” från att väcka den björn , som sofver – syster min skall slippa att få minsta hum om hvad som passerade i Wennersborg ! ” ” Nu skall du veta ” , återtog fru Regine Sofie , ” att jag ärnar belöna Blenda för hennes goda och tåliga förhållande . . . Son min , lärftskramhandlarn , eller rättare sonhustru min , har sommarnöje bortåt Liljeholms-trakten – ett riktigt litet grannt ställe – och en mängd herrskaper har sina lustboningar deromkring , så att de , som råkat i bekantskap , gå tillsammans än hos den ene och än hos den andre . Se , tockna der nöjen äro anständiga för ungt folk . Och jag har skrifvit ett par ord till Henriette att vi komma ut i morgon middag . ” Vid denna nyhet glänste fru Emerentias ögon af glädje . ” Äro vi bara riktigt så med kläder , att vi utan skam för dig kunna vara med : lilla kusin Henriette är så . . så . . . ” ” Bry dig icke om henne – hon är icke så illa , fastän hon har något högmod och en styf nacke . ” ” Jo jo ! ” ” Men min nacke är likså styf , det vet hon . För resten , om hon är klädd som en docka på modjurnalen , så är det en sak som blir mellan henne och hennes man . Du och Blenda klä ’ er efter era omständigheter . ” ” Det är sant ” – en lätt suck sammanflöt med orden . ” Jag lagar väl i alla fall att du får dig en snygg sorgmössa , och så lånar du min ena svarta silkesshal . Innan vi resa i morgon , skall jag tala ett par ord med barnet – jag har kanske något åt henne också . Och farväl med dig nu . . . . Glöm icke att tacka Gud för det du har din vresiga gamla syster som tar dig under armarna ! ” ” Det lär jag , min själ , få svårt att glömma ! ” mumlade fru Emerentia inom sig , men hennes goda hjerta förebrådde henne straxt den lilla bitterhet , som låg i meningen .