Slutligen kunde icke René d ’ Armont längre dölja för sig att den gåtfulla förändringen i hans sons sätt hade sitt ursprung i kärlekens skickelsedigra uppvaknande . Och upptäckten häraf tillintetgjorde honom nästan . Han såg däri en fulländning af det hån hvarmed ödet sedan flera år tillbaka gäck-t hans gladaste fadersförhoppningar . Han kände det , han anade det att detta sorgliga uppvaknande måste sönderslita Henris lifstråd , att han endast älskade för att få dö så mycket snarare . 
 Förgäfves försökte han åvägabringa en skilsmessa . På det mest skonsamma sätt bad han Henri lemna slottet . Men denne motsatte sig på det allra lifligas e en sådan anmodan . 
 — Hvarför skicka mig bort från en ort där alla förhållanden äro mig kära och dyrbara ? Bör jag då fördraga betalta menniskors omvårdnad framför er ? Ni ser ju att jag håller på att bli frisk ! 
 — Känner du det så tydligt , min son ? frågade grefven , i det han lifligt tryckte den heta hand som hvilade i hans . 
 kärlek , du som med kallt hjerta tillbakavisar hvarje friare ? 
 Ur hennes själs innersta grund framträngde våldsamt ord som hon icke mer kunde undertrycka . Hon befriade sig beslutsamt från sin inre motsträfvighet och utbrast : 
 — Därför att du är olycklig vill jag trösta dig med ett bevis på att hjertats kärlek är allsmäktig och förmår bringa tröst i alla lidanden . Jag har älskat , jag älskar ännu och skall älska , tilldess jag vandrar dit bort där Henri snart skall vara . 
 — Hvem ? 
 En lätt rodnad for öfver hennes ansigte , då non svarade : 
 — Jag vet det , jag känner det med honom att han är lycklig . Låtom oss unna honom denna högsta och sista sällhet — den vaggar honom in i en salig tjusning . Och om det sista ackordet af hans lif förklingar däri ... lycklig han , lycklig han ! 
 — Germaine ! utbrast grefven förvånad . Du blir mig en gåta . 
 Med skärande stämma utbrast den tilltalade : 
 — O , om ni hade hatat mindre och älskat mer , så befunne vi oss nu i en lyckligare ställning ! Hvilken känsla var det du erfor för Henris moder ? Icke kärlek ! Och därför skänkte hon dig också blott denne ende son . Och denne son älskar för att dö . Ni ha drifvit Viktor ur huset därför att han älskade ... älskade en som stod under hans stånd ... älskade en tyska . Därför drifva dessa tyskar , som ni hata , er ur huset . Ni ha intet val , det gifs ingen annan d ’ Armont af manligt kön än Lothar . Din far har redan afgjort frågan , och jag ... 
 Hon afbröt sig sjelf . 
 — Och du ... och du ? Hvad vet du om 
 Han kunde icke förmå sig till att afslöja Henris hjerta för denne sjelf . Det var icke blott med smärta utan tillika med rörelse och en känsla af skygghet han stod framför denna förmenta hemlighet . 
 — Du har icke alltid tänkt så på Château d ’ Armont , tillade han . Här saknas det lugn som är nödvändigt för dig . 
 Den unge grefven smålog och sade : — Och dock har jag aldrig kännt mig lugnare eller mera tillfredsställd . Tro mig , du bedrager dig på ett högst märkvärdigt sätt . 
 Henris veka natur , hvilken städse utöfvat en rent af förförisk tjusningsmakt på hans högst energiskt anlagda familj , var så föga benägen för motsägelse , att en sådan motförsäkran afväpnade hans fader . Denne sade : 
 — Ingenting ligger mera fjerran från mig än att icke tro dig . En större glädje än att höra dig afgifva en försäkran om ditt välbefinnande kan jag icke tänka mig . 
 — Fader , sade den unge grefven med att svagt leende , underverkens tid är ännu icke förbi . Man måste endast önska den tillbaka . Och det gör jag . Den egna fasta viljan måste utgöra början . Just mitt lidande är min fasta föresats undergifvet , det känner jag . Det är möjligt att ingenting står att läsa härom i de lärdes skrifter . Jag vill bli frisk , alltså skall jag också bli det . Men ni få inte inverka störande och gå häftigt tillväga med mig . Lofva mig det !