Vid forsen . Har du varit där -- vid Fällforsen ? -- Jaså , inte . -- Axla då din matsäckskont och tag vandringsstafven i hand ! Kanske du bor så långt därifrån , att vägen blir dig lång ? Men vet då , att när du är framme , skall du känna tacksamhet för tröttheten -- tacksamhet för hvila i sådan härlighet ! Bara det att -- sedan man gått genom ändlös , mager barrskog , där renmossa och laf inte ens ger lingonriset lof att växa -- bara det , att då helt plötsligt stå midt i den grönaste yppighet -- är ju vidunderligt ! Vill du höra mer ? Det är ju länge sedan jag var där första gången , men sent går det ur minnet . Mellan mariga barrträn , där grå mossa växer utefter grenarne och hvarje susning är en vefylld suck efter näring , där trifves tungsinthet och ångest . I sådan skog sjunga ej fåglarne , och den heter : den grå skogen , fattigdomens skog . Man går där i skräck -- ensamheten och tystnaden är ej att lida längre . Då ljusnar det med ens omkring en , och bruset af vatten höres helt nära . Vägen börjar slutta brant , och djupt , nästan lodrätt där nedanför , flyter älfven i hvirflar och aggor . Den går fram mellan höga , skogsklädda stränder , där klungor af ljuslöfvade björkar glänsa mot den mörka barrgrönskan liksom unga skogsjungfrur i skira slöjor . Bärgskammar med mjuka , buktande linjer och bärgskammar , som djärft bryta sig i underliga former , synas där bakom och förtona sig långt , långt bortöfver i violett töcken , violett med rosa öfver och så blågrönt där ofvan . Och midt framför -- där vägen slutar -- ligger en grå bondgård alldeles ute vid åbackskanten . Uppför den brant stupande åbacken klättra höga , hvitstammiga björkar med riktigt sydländsk växtkraft , och högst uppe stå de som på vakt framför den gamla bondgården . -- De vilja rädda den ifrån att åka ut i strömmen där nedanför . Då solen silar sig ner mellan löfven , breder sig ett grönt skimmer öfver väggar och fönster , så att man inte märker , huru riktigt grått det i verkligheten är . Tätt intill gården sluta sig ängar och kornfält i saftig grönska och omramas af högväxt skog , som gå i ett med bärgåsen . Det är en kraftig djupgrön skog , som växt sig stark under ansträngningen att hinna uppför branterna . Så stilla där är -- och så vackert ! Man hör blott det entoniga dånet från fallet , hvaraf endast röken synes -- och då och då pinglan af skällkon borta i beteshagen . På stugutrappan sitter en flicka -- hon är kanske fjorton år . Hon är blek med mörkt , tofvigt hår , som hänger oredigt och kastar en djup skugga öfver ögonen . Och hvilka ögon ! Skiftande i ljust och mörkt som skogen omkring henne ! Hon måste vara sådan -- dottern af fors och skog . -- Vackra barn , hvad sitter du och tänker på ? -- Lyssnar du till bruset från älfvattnet ? Hör du sagor och sånger , som ingen ann ’ får höra ? -- -- -- Hon reser sig och går in . Där inne i ett stort rum står mor själf -- med pipsnugga i munnen -- just i färd med att lyfta af pärgrytan . Det är en mörkhyad , medelålders kvinna med vackra , kraftigt skurna drag . Flickan på trappan ärfver inte sin skönhet blott af fors och skog . Familjen , som är stor -- nio personer -- sitter just till bords , där hela servisen består af träskedar . Alla äro de mörklagda , utom gubben , som -- gammal och grå -- mer liknar det vanliga allmogefolket där i trakten . Maten är enkel -- som alltid hos allmogen i öfre Norrland -- bröd med en smörklick och ett tvättfat med välling och så pärer . Sedan måltiden är slut , knäppas händerna till tack , träskedarne slickas väl af och stoppas ned i bordslådan , och hvar och en går till sitt . Mor är nog så språksam och kan tala om litet af hvarje om deras lif och arbete . -- Där på Näset -- så heter gården -- ha ’ de bott i många år , och de tycka nog själfva , att där ä ’ fägert -- och Fällforsen deras -- ja den ä ’ fägerst . Där har också gubben år efter år vågat hälsa och lif under flottningsarbetet . -- De väldiga timmerbrötar , som hopa sig ofvanför fallet , ä ’ minsann int ’ så goa ’ te ’ tas ’ me ’ ! Och vill en dit opp och se , finnes ingen bättre roddare än äldstpojken deras . Han är också präktig -- äldstpojken -- spänstig och mörklockig . Med säkra årtag drifver han fram båten , och där han sitter med skjortan öppen i bröstet och slokhatten tillbakaskjuten på nacken , minner han om söderns gondolierer -- sigenarblod smyger sig ofta in här uppåt . Man kan tro sig glida fram på lagunens vatten ... Men så kommer verkligheten med bedöfvande dån allt närmare och närmare , och älfven går strid och upprörd . Det är nog bäst att få stiga i land då ! En lummig skogsstig , där fåglar bo och sjunga i träden , slingrar sig efter niporna och upp till fallet . Och där -- ytterst på klipporna -- är man omgifven af kokande , fräsande vattenmassor , som störta sig utför under bedöfvande dån och kasta omkring och öfver sig en slöja af finaste skumrök . De höga , lodräta stränderna klädas äfven här af rikt schatterad skog . Här och där bryta sig vilda , svarta klippor fram i stup med klungor af saftiga ormbunkarne i remnorna . Ofvanför fallet skummar och brottar sig älfven hvit , ända tills den ett stycke uppför gör en tvär krök . Det är en stormande skara vreda , hvita vågor , som här kasta sig öfver hvarandra och arbeta sig till raseri under kampen att först komma fram . Och när de så kasta sig utför branten i en enda väldig massa , skimrar och lyser det som smaragd mellan skummet . Det kokar och sjuder , och brottvågorna kastas tillbaka mot klipporna under rytande hot . Och när stockarne följa med i den vilda dansen , slungas de ned mot undervattensklipporna , och ofta äro de afbrutna , när de åter dyka upp igen . Men det är ej värdt att länge se dit ned i det dårande , dragande ! -- Svindeln står på lur , och ve den , som ej är den starkare ! I selet där nedanför breder älfvattnet ut sig i maklig ro efter det djärfva språnget , och där hålla vildänderna till . De simma gärna upp emot forsen -- och i solskenet lysa de hvita teckningarna på vingarne likt skummet , där de gunga upp och ned med vågorna . Här faller lugnets ljuflighet öfver en , och kännes välgörande efter det vilda , fruktansvärda , men lockande sköna , som förut hållit en fången . Åh , än en gång säger jag dig : axla din matsäckskont och tag vandringsstafven i hand !