Dagen efter de i sista kapitlen omförmälda händelserna begaf sig vår fröken – full af hemliga , men ingalunda obetydliga förhoppningar – på väg till den gamla damen , som skrifvit brefvet till hennes mor . Adressen var , såsom man vet , till ett hus på Drottninggatan , och Blenda föreställde sig att hon skulle komma till ett af de palats-likaste . En högboren fru , en troligen f. d. hofdam , en grand tant till den rike grefven , kunde ej bo annorlunda . Och så till vida fann hon sin förmodan bekräftad , att husnumren stod öfver porten till en af de ståtligaste byggnaderna . Blenda , som icke erhållit närmare upplysning angående lokalen , ansåg för gifvet att hon borde höra åt i första våningen , och begaf sig alltså en trappa upp och ringde på . Men här bodde en utrikes minister . . . Der var det således ej . ” Nå , så måtte det vara två trappor upp ” . . . Åter misstag : här bodde en öfverste . ” Tredje trappan då ? ” . . . Ännu en gång nej : denna våning innehades af en bankokommissarie . Fjerde trappan ledde upp till några hattsömmerskor , och den femte till en liten skräddareverkstad . ” Detta var besynnerligt ! ” tänkte Blenda ; och stigande trappa efter trappa ned , började hon öfverväga om det kunde vara möjligt att den förnäma tanten bodde i bottenvåningen . . . ” Kanhända lider hon af någon sjukdom , så att hon der har det beqvämast . ” Ense med sig sjelf i denna punkt , blef det nu på nedra botten som vår alltid högtsträfvande hjeltinna försökte sin lycka . Och ändtligen ville det sig , ty vid den förnyade knackningen kom en liten uppasserska och öppnade . ” Bor hennes nåd Gyllenhake här ? ” ” Ja , var så god och stig in ! ” Blenda trodde först att hon blifvit införd i något bättre domestikrum , ty den enkla möbleringen och de svartnade och illa medfarna tapeterna tillkännagåfvo ej att det var ett förnämt fruntimmers förmak ; men huru som helst kom hon ej till något annat , utan blef direkte af en vänlig röst från det inre rummet – en lika enkel sängkammare – anmodad att ställa kosan dit . ” Lilla fröken v. Kühlen – är det icke så ? ” sade den tarfliga värdinnan , ett äldre fruntimmer af vördnadsbjudande utseende och som satt i en stor armstol med ett litet bord och ett sticktyg framför sig . ” Ack ja , det är jag , och jag önskar ingenting högre än att jag måtte kunna göra mig värdig den , som visat mig godheten att kalla mig till sig ! ” svarade Blenda under en djup nigning , ty denna fru hade , oaktadt den icke särdeles lockande omgifningen , något så vänligt och intagande att Blenda genast kände sig dragen till henne . ” Jag känner mig förvissad derom , mitt goda barn , och jag är icke mindre förvissad att vi snart blifva så bekanta med hvarandra , att den lilla fröken gerna skall komma hit . ” Vid dessa milda ord antogo alla föremål rundtomkring ett vänligare och trefligare utseende i den unga flickans ögon ; och när ljus kom upp och hon , afskakande de öfverdrifna och lysande tankar hvarmed hon kommit , såg sig om , fann hon denna lilla sängkammare så väl ombonad , så lugn och beqväm med dess gamla möbler , att hon , bestraffande sina fordna dårskaper , inom sig sade : ” För tre dagar sedan skulle jag hafva ansett denna tillflykt för den högsta af all lycka , och om den , som intresserar sig för mig , valt den framför alla andra , så är det derföre att han utan tvifvel insett nyttan af att jag ännu arbetar för mitt uppehälle . Och jag tror verkligen att det högmod , som jag känt sedan i går , var på väg att skada mig . ” . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . Denna första afton , då Blenda inträdde i sin tjenstgöring , tillbragtes för det mesta under samtal . Den gamla damen meddelade sin ” lectrise ” , att som hon älskade omvexling , skulle de icke hålla sig blott till den nya skön-litteraturen , utan äfven genomgå en kurs i historien och andra bildande ämnen , som kunde ge dem anledning att tala öfver hvad de läste . ” Ty jag , en gammal gumma ” , sade den blida matronan , ” som numera icke är ute i verlden , men i fordna dagar varit det , är mycket road att språka . Dernäst är jag kär i musik och skall låta stämma upp mitt gamla piano derute , så får den lilla fröken försöka det . ” ” Ack ” , sade Blenda , med tanken på sitt sista försök i musikväg , ” jag kan så lite ! ” ” Men fröken har kanske röst ? ” ” Åh ja , jag tror att jag har det – åtminstone har jag trott så . ” Och nu hjelpte det ej : den goda damen ville sjelf dömma . Och hon skrattade ej åt Blendas sång ; tvertom sade hon ( och dervid nickade hon så godt åt den något upprörda flickan ): ” Åh , den der rösten blir ju förträfflig under en god handledning . . . jag är bekant med en skicklig musiklärare , som jag fordom nekades göra några små tjenster , och om han , hvad jag tror , icke glömt det , så skall jag nu fordra en återbetalning . ” Darrande af glädje såg Blenda med blickar af den djupaste tacksamhet på sin välvilliga värdinna . Och under omvexlande samspråk ilade timmarna bort så fort , att Blenda tyckte dem bevingade . Klockan 7 serverades téet , och nu var det tid att gå . ” Är vaktmästaren här , Carolina ? ” frågade matmodern den lilla tjenstflickan ; och då denna besvarade frågan med ja , tog den gamla frun afsked af sin nya bekantskap , nedlade sjelf första qvartalet i hennes ridikyl , försäkrade att hon icke på länge haft en så treflig afton och bad Blenda vara välkommen åter följande dagen . ” Och det der arbetet – törs jag fråga derom ? ” sade Blenda , fruktande att denna vigtiga sak kunde råka i glömska . ” Jag skall i morgon skicka upp några stycken lärft , och sedan få vi vidare öfverlägga om ullklippningen , hålsömmen och mera dylikt . Min systerdotter ser ej på betalningen , endast arbetet blir så vackert som möjligt . ” Nu aflägsnade sig Blenda . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . Huru hårdt slog ej hennes hjerta , då hon trädde ut i förstugan . Hon fann det sjelf temligen narraktigt att tro det grefven så der skulle förkläda sig . Emellertid var hon ej förr i stånd att få ur sin inbillning en stor i kappa insvept figur , än hon midt framför sig såg en liten man i grå syrtut , hvars ljusa långstripiga hår icke det ringaste erinrade om hennes riddares glänsande svarta lockar . Den lille , helt och hållet opoetiske mannen höll en lanterna i handen . ” Der är vaktmästarn , som skall följa fröken hem ! ” sade tjenstflickan . Och ett tu tre var Blenda med sin ledsagare ute på gatan . Här spanade hon åter till höger och venster . Men olyckligtvis röjdes ej minsta tillstymmelse till ett äfventyr . Hon kom ganska välbehållen till hemmet , der fru Emerentia afvaktade henne under en otålighet , som ej härledde sig ensamt från nyfikenheten , ty äfven hon å sin sida hade något att meddela . ” Nå , mitt barn , min Blenda , min lilla grefvinna , hvad har händt dig ? Hvad har den nådiga damen sagt dig ? Och hvem var den mannen som följde dig hem ? ” Så der ljödo den nyfikna moderns frågor , alla hvimlande om hvarandra . Blenda berättade allt , och fru Emerentias min antog en allt högre och högre förvåning . ” Hvad ” , utbrast hon , sedan Blenda slutat , ” var det icke ens fråga om grefven ? ” ” Nej , fru Gyllenhake nämde icke med minsta ord den person , som rekommenderat mig hos henne ; men af all hennes godhet syns det ju klart att jag blifvit ömt rekommenderad , och för mig är redan denna gamla frus sällskap en stor lycka . ” ” Jag tviflar icke på det , du lilla ; men ändå . . . hm , hm ! ” ” Hon är så bildad , så intagande ! ” fortsatte Blenda . ” Jag får läsa så mycket , som blir mig gagneligt ; och musiken och sången se ’ n – min gud , om det blir af , såsom hon lofvade ! ” ” Åhå , lutar det ditåt – godt , då är jag redan på rätt spår . ” ” Mamma tror . . . ” ” . . att han vill det du skall genomgå en finare uppfostran , få med ett ord en förstärkning i dina talanger , men detta likväl så , att du ej anser det komma från honom , utan tror dig ha dig sjelf och den gamla fruns välvilja att tacka derför . Allt detta är sannerligen mycket grannlaga och i hög grad anständigt och förträffligt tills vidare . Och ju mer du påskyndar din utveckling , desto snarare har du att vänta din presentation för familjen . . . Men fick du qvartalet ? ” Blenda tog fram sin ridikyl – och man kan tänka att våra damer , i afvaktan på något bättre , råkade i ej ringa förtjusning vid åsynen af en hel 50-riksdaler . ” Har mamma sett så mycket pengar på en gång ? ” ” Nej , barn , icke mer än en gång , när jag kom att blicka i salig Regine Sofies byrå . . . Nu skall du ha dig vinterkappa och ny hatt ! ” ” Nå så minsann jag det går in på . . . Först taga vi af till hyran , och se ’ n förse vi hushållet . Mamma är icke så rask ännu . ” ” Vi bli väl ense . Men huru genom-estimabelt och förbåldt aktningsvärdt af grefven , att han ej försöker att sjelf låna oss penningar ! ” ” Åh , han inser väl att jag icke emottager det minsta af honom , förrän han bjuder mig allt . ” ” Riktigt , du lilla , och var säker att pröfningen icke kommer att räcka särdeles länge . . . Men hör på nu hvad jag har att förtälja – jag har haft ett besök . ” ” Af hvem då , kära mamma ? Väl icke af kusin Johan heller ? ” ” Nej , du lilla ; men emellertid är han nu hemkommen . . . Det var mamsell Debora som var här . ” ” Beskedliga Debora ! ” ” Hon stackare har också haft frossan , eljest hade hon besökt oss långt förut . Hon sade visst att hon nu kom af sig sjelf , men jag begrep för innerligt väl att hon var utskickad af Henriette . ” ” Åh nej , mamma , Henriette bryr sig visst icke det ringaste om oss ! ” ” Men kanhända att någon annan , du lilla , gör det i stället ! ” ” Någon annan ? ” ” Min salig farmor , som sett verlden , brukade alltid säga : ’ det är blott de , hvilka sjelfva äro enfaldiga , som tro andra vara lätta att bedraga ’ . Henriette röjde minsann icke mycken klokhet , då hon trodde att jag skulle fastna på den kroken . ” ” Men , mamma , tala då tydligare ! Jag blir riktigt nyfiken . ” ” Jo , ser du , sedan mamsell Debora förmält att herr Johan Blücher kommit hem , nämde hon att han om söndag skulle spisa middag hos Patriks , och att det visst blefve flere andra också . Derefter hette det händelsevis : ’ och jag är säker att fru v. Kühlen och fröken äfven skulle blifva bjudna , ifall fröken under någon förevändning tittade upp i veckan till min lilla fru ’ . ” ” Nå , det var ju på det hela innerligt vänligt , som jag tycker ! ” ” Begriper du då icke , barn , att det endast är svågerns inflytande som vållar omvändelsen ! Men jag svarade så här – jag tror det var fint – : Åh , ett besök af Blenda kan väl icke förändra Henriettes sinne , då hon en gång så bestämdt visat af oss – men gudskelof att det fins andra menniskor här på jorden , och fast det någon gång för ögonblicket kan vara lite bekymmersamt , sakna vi ändå icke beskydd . ” ” Jag kan ju i alla fall gå till Henriette , om hon vill det – det vore roligt för mig . ” ” Hvad tänker du på , du lilla – tror du att grefven , din älskare , skulle gilla , om du så der stode tillreds att på första vink möta din gamla friare ! ” Blenda blef tankfull . ” Middagen är – ty ett slags verklig bjudning kom slutligen fram – blott en förevändning för att låta honom på ett naturligt sätt träffa dig . Ett sådant möte måste nödvändigt sätta dig i det svåraste bryderi : giftermålet med din kusin var ju salig Regine Sofies sista önskan , och alltför väl torde det kunna hända att han ansåge som en hederssak att uppfylla den . ” ” Ack , det är sant – och jag skulle känna mig grufligt förlägen med honom ! Det är väl då bäst att jag icke tänker på att träffa kusin Johan , ehuru jag är mycket nyfiken att få se honom . ” ” Det är jag också , efter salig Regine Sofie gjorde så mycket väsen af honom . Men det blir tid nog att göra hans bekantskap , då din förbindelse med grefven kommit till stånd och du offentligt blifvit erkänd af hans familj . ” ” Ja , det är kanske mest passande att vänta tilldess , såvida ej någon oförutsedd händelse kommer emellan . ”